10 



OLAV JOHAN- OLSEN. 



[No. 12. 



til ny generation, dels på alrain delige sterile objektglas efter 

 Brefelds methode, hvor stadig ny næring kan tilsættes, både på de i 

 de fleste henseender ugunstige gelatinese substrater og i frydende. 



Objektglaskulturerne 



er de, hvor den normale udvikling bedst og sikrest kan kontrol- 

 leres, de andre kulturer ansættes selvfølgelig for kontrollens skyld 

 og for muligens at finde andre frugtformer. 



De brune ru sporer (3—4 jji i diam.) ligger i de frydende 

 substrater tilsyneladende uforandret i 3— 4 dage Forst da mæ: - 

 ker man en forandring, idet membranen svulmer op, blir lysere, 

 mister fuldstændig sin brune farve, og proloplasmaet i det indre 

 kommer tilsyne. Også dette voxer stadig, men meget mindre i 

 forhold end membranen. Når nu sporen har nået op til den fler- 

 dobbelte størrelse (10—20 \). i diameter) opherer den at tiltage 

 i størrelse. Man skulde da vente, at der ud fra sporen i lighed 

 med de fleste andre soppe (når undtages schizomyceterne) vilde 

 spire ud en hy fe. Dette sker dog hos Wallemia ikke. 



Sporene begynder her i modsætning til alle 

 be kj endte hyfesoppe at dele sig. 



Ingen hyfetråd spirer ud. Ved en tværskillevæg deler den 

 opsvulmede spore sig i to halvkugler, der igjen deler sig over- 

 kors som en typisk sarcina. Det er dog kun det indre proto- 

 plasma, som deler sig, delene viger fra hinanden, men forbliver 

 forenede ved den oprindelige fælles membran. Denne voxer 

 vistnok også og afrundes lidt efter lidt om hver del. 



Denne korsdeling i tre dimensioner fortsættes ligesom hos 

 sarcinaarterne, idet ligesom hos disse cellerne voxer ud og runder 

 sig af, idet de fjerner sig fra hinanden. Idet de under væxten 

 har nået henimod modercellens størrelse, deler de sig på ny, og 

 dette fortsættes, indtil store, makroskopisk synlige celleklumper er 

 dannede. Dog er delingen sjelden så regelmæssig som hos de 

 typiske sarciner. Sjelden finder man så vakre typiske bomulds- 

 paketter som f. ex. hos S. ventriculi på hundreder af celler. 

 Indtil ca. 8 — 16 er dannede, foregår delingen hos Wallemia 

 ogsaa ofte regelmæssig, men senere heist uregelmæssig, idet en 



