12 



OLAV JOHAN- OLSEN. 



[No. 12. 



disse celler sig bare i en retning. Membranen er tyndere og 

 langt fastere. De er stærkt, ofte uægte forgrenet. Denne uægte 

 forgrening opstår derved, at en celle deles uregelmæssig, en del 

 skydes tilside i rækken og fortsætter at dele sig — omtrent 

 som ved spaltsopslægterne dadotrix og crenotrix (cfr. fig. 26). 



De hy f er, der går ned i næringssubstratet, er stærkt grenede, 

 de, som stikker op i den frie luft, derimod sjelden grenede. Disse 

 sidste er derimod stærkt leddede, og leddelingen går som hos 

 oidium i centripetal retning: de yderste led er de rundeste og ældste. 

 Disse yderste runder sig som hos dematium af mod hinanden og 

 membranen skrumper ind, samtidig får den en brun farve. De 

 yderste led blir fuldstændig runde, chocoladebrune med ru over- 

 flade 3—4 i diameter, falder af som fuldstændige sporer. 



Den hele sporedannelse har en stor lighed med fruktifika- 

 tionen hos enkelte oidier, fumago- og cladosporiumarter. Da en 

 stadig væxt foregår ud fra de andre moderceller, dannes stadig 

 nye sporer efterhvert, som de gamle falder af. Sporekjeder på 

 henved 70 sporer efter hinanden på samme hyfe har jeg seet. 



Fra de i regelen halvkugleformede gongrosirastadier, der er 

 dannet ved omhyggelig passede objektglaskulturer, stritter dels 

 sporeafsnorende pseudohyfer ud til alle sider op i luften, således 

 at den oprindelige celleklump blir omringet, bedækket med spo- 

 rer, dels forgrenede mindre leddede pseudohyfer ud over sub- 

 stratet (cfr. fig. 12 og fig. 15), der dannes et frugtlegeme 

 med halvkugleform. 



Jo torr ere man holder kulturen, jo hurtigere går denne 

 sporedannelse for sig. 



Også fra de mindre cellemasser fra chroolepuslignende sta- 

 dier går pseudohyfer med sporedannelse ud, men sjelden når 

 disse en sådan form og størrelse som de andre; de ser i regelen 

 langt uregelmæssigere ud, omtrent som de på klipfisken i lager- 

 boderne sædvanlig forekommende sopformer. Ofte voxer hyfer 

 ud bare på den ene side af celleklumperne og sjelden regelmæs- 

 sig, hvorved næsten altid så mærkværdige og forunderlig ud- 

 seende figurer dannes (cfr. fig. 6 til 11). 



