14 



0. E. SCHIØTZ. 



[No. 4 



Fig. 4, naar Strandliniedannelsen er afsluttet. Blytt 1 har ogsaa 

 følt Nødvendigheden af en saadan Denudation imod Slutningen 

 af Strandliniedannelsen; men han seger at afsvække dens Betyd- 

 ning ved at indskrænke den til at kun at træffe den aller- 

 yderste Kand af Veibanen; nogen Grund til denne Indskrænk- 

 ning angives imidlertid ikke. 



Der er endnu et Par Slutninger, man kan drage, om 

 Strandlinierne skulde være dannede under Hævning af Land- 

 jorden. Da Denudationen naturligvis i alle Tilfælde foruden 

 af de ydre Paavirkninger ogsaa maa af hænge af Bergartens egen 

 Beskaffenhed, af dens større eller mindre Haardhed o. s. v., sa a 

 kan Strandliniedannelsen vanskelig ophøre til samme Tidspunkt 

 langs hele Strandlinien. Om nemlig den strømmende Fjordis 

 eller Frostsprængningen ikke er mægtig nok til at faa Bugt med 

 Fjeldgrunden paa Steder, hvor Bergarten er haard og seig, saa 

 er der derfor intet til Hinder for, at de ikke skulde kunne formåa 

 at denudere Fjeldgrunden der, hvor Bergarten er løs og let 

 lader sig søndersmule. Strandliniedannelsen bør følgelig fort 

 sættes længere Tid paa disse Steder end paa de førstnævnte 

 Srrækninger. Man kommer saaledes til det Resultat, at Strand- 

 liniens Veibane maa ligge dybere der, hvor Bergarten er let 

 forvitrende, end hvor Fjeldet er haardt og seigt. 



Da de Forhold, som betingede Strandliniedannelsen, natur- 

 ligvis iudtraadte nogenlunde til samme Tidspunkt for hele 

 Strandlinien, saa kan Strandlinieryggens Høide ikke paa noget 

 Sted være under en vis bestemt Størrelse. Toppen af Ryggen 

 maa nemlig mindst naa op til det Niveau, hvor Havet stod, da 

 Strandliniedannelsen tog sin Begyndelse. Heraf vil da tillige 

 følge, at Veibanens Bredde i særegen Grad maa afhænge af 

 Fjeldsidens oprindelige Skraahed, saaledes at Bredden under 

 forresten lige Forhold maa være særdeles stor, hvor den op- 

 rindelige Skraahed er ringe, og liden, hvor denne Skraahed. 

 er stor. 



1 Blytt, 1. c. pag, 12. 



