1894.] OM DANNELSEN AF STRANDL1NIER I FAST FJELD. 



15 



Den foregaaende Undersøkelse leder altsaa til det Resultat r 

 at Srrandlinierne maa tilfredsstille følgende Betingelser, hvis de 

 skulde være dannede under en jevn Stigning af Landjorden. 



1. Veibanen maa helde udover, og Heldningen maa under 

 lige Forhold tiltage og aftage med Fjeldsidens oprindelige 

 Skraahed. 



2. Veibanen maa ligge i forskjelligt Niveau paa de for- 

 skjellige Steder af Strandlinien ; den maa ligge dybest der, hvor 

 Bergarten forvitrer lettest, og høiest der, hvor Bergarten er 

 mest haard og seig. 



3. Høiden af Ryggen maa ikke være under en vis 

 Størrelse for hele Strandlinien, og Bredden af Veibanen maa 

 paa en fremtrædende Maade afhænge af Fjeldsidens oprindelige 

 Heldning, saaledes at Bredden er størst, hvor Heldningen er 

 mindst, og omvendt. 



Iagttagelserne bekræfter ikke de Slutninger, vi saaledes er 

 komne til. K. Pettersen fandt i de af ham undersøgte Strand- 

 linier, at Veibanen enten er horizontal eller helder ganske svagt 

 udover \ og i den Strandlinie, der optræder øverst paa Tromsoen 

 og den nærliggende Kvalø,J samt paa Fastlandet langs Tromsø- 

 sundets østside 2 , iagttog han, at Veibanen ligger i samme 

 Høide over Havet, ca. 41 m., enten Strandlinien skjærer over 

 haard Granit eller de forholdsvis milde Skiferbergarter. Nogen 

 Forbindelse mellem Veibanens Bredde og Fjeldsidens gjennem- 

 snitlige Heldning omtaler han heller ikke, skjønt Bredden i 

 sidstnævnte Strandlinie angives varierende mellem næsten 0, 

 enkelte Steder paa Fastlandet 3 , og helt op til over 60 m., paa 

 Tromsøen 3 , saa at, om en saadan Forbindelse finder Sted, kan 

 den ikke være meget fremtrædende. 



Af det ovenstaaende tror jeg følgelig, man er berettiget til 

 at slutte, at Strandlinierne maa være dannede under en Stil- 

 stand i Landets Stigning. Er saa Tilfældet, antager jeg, 



1 K. Pettersen, 1. c. pag. 197. Punkt 5. 

 Do. 1. c. pag. 186 til 193. 

 Do. 1. c. pag. 190 og 193. 



