1894.] RUDIMENTÆRE BAGLEMMER HOS HVALDYRENE. 



7 



rudimentære anlæg til baglemmer kunne staa for en neiere kri- 

 tik, da deres beliggenhed og relationer ikke svarer til det sted, 

 hvor bagextremiteternes begyndende anlæg voxer frem hos patte- 

 dyr-embryoner i almindelighed. Hans slutninger forekommer mig 

 derfor ikke holdbare. Det er desuden et altfor sparsomt mate- 

 riale — kun et foetus — at ville begrunde en tydning af et 

 rudimentært organ, der til og med ikke engang efter sine øvrige 

 relationer er udenfor tvil og disput 



Ved den her givne paavisning af rudimentære baglemmer 

 hos delfinfostere, hvor jeg fra først af forholdt mig yderst skep- 

 tisk, maa det imidlertid ansees som fastslaaet, at rudimentære 

 baglemmer anlægges og viser sig paa hver side som et ydre aare- 

 formet vedhæng i en meget tidlig udviklingsperiode og netop i den, 

 hvor de ydre anlæg til baglemmer generelt viser sig hos de høiere 

 hvirveldyr. Hertil er desuden at mærke, at dette ydre baglemme- 

 par viser sig førend, at de mere odontocetartede karakterer kommer 

 frem, saaat man kunde drage den slutning, — hvis det er fuldt 

 berettiget at drage videregaaende phylogenetiske slutninger kun 

 efter de ontogenetiske forholde — , at baglemmerne allerede hos odon- 

 toceternes stamfædre maa have spillet en ubetydelig rolle og været i 

 begreb med at forsvinde, medens den mægtigt udviklede hale, som 

 under anlægget af extremiteterne i délfinernes ontogeni allerede fra 

 første stund af er stor og udviMet, i délfinernes phylogeni maa have 

 spillet en fremtrædende rolle som bevægelsesorgan. I saa henseende 

 tør maaske den af mig for 10 aar siden paaviste intumescentia 

 lumbalis medullæ spinalis hos blaahvalfostere, hvilken intume- 

 scents, hvis den findes hos det voxne dyr, dog altid er svagt 

 udviklet, ansees for at staa i forhold til den mægtigt udviklede 

 hale som bevægelsesorgan, og ikke ansees som en reminiscens 

 af phylogenetisk værdi, tydende paa udviklede bagextremiteter, 

 da disse efter de ontogenetiske forholde at dømme, neppe nogen- 

 sinde har spillet nogen større rolle som bevægelsesorganer hos 

 odontoceternes mere primitive forfædre. 



En nærmere redegjørelse over dette fund i forbindelse med 

 délfinernes udviklingshistorie vil senere fremkomme i et større 

 arbeide, hvor ogsaa litteraturangivelserne vil findes anført. 



