16 



AND R. M. HANSEN. 



[No. 7. 



nu denne utjevning sker mellem en og samme halvkugles to 

 årstider, eller mellem de to halvkugler i motsat årstid, så er i 

 hvert fald denne temperaturutjevning så enorm, at den forskel, 

 der lokalt kunde tænkes utviklet ved indirekte bivirkninger gennem 

 havstrømmene, kun svakt vil kunne la sig skimte tversgennem 

 det store system, hvorved jordklodens samlede solfeng utjevnes 

 så fuldkommen, og likeledes de på grund av breddegraden sand- 

 synlige uhyre temperaturforskelligheter reduceres til kun en 

 brokdel av det teoretiske. At der midt i dette store system 

 skulde ved en — efter overslagene ikke så særdeles betydelig — 

 ændring i en havstrøms styrke utvikle sig så abnorme forholde, 

 at der indtrådte et evigt vinterklimat for store dele av jord- 

 overflaten, der nu har et temmelig mildt — det stemmer så litet 

 med det naturlige forhold mellem årsak og virkning, at dette 

 første indtryk av teorierne nødvendigvis må bli litet gunstigt. 



Men som sagt vi får gå lidt nøiere ind på dem. Likeover- 

 for Croll må vi da gøre opmærksom på at læren om, at mot- 

 passaterne bragte tropernes fugtige luft til polerne, som først 

 blev fremstillet av Dove, ikke er holdbar. Den luft, der bevæger 

 sig i mot-passaterne må nødvendigvis være berøvet det meste 

 av sin fugtighet under sin opstigning på ca. 4000 m., og den 

 må ved sin nedstigning, der sker især ved passaternes polar- 

 grænse (ved 35°), nødvendigvis være tør. Der kunde derfor 

 ikke på denne vei bli skaffet stærkere nedbør til den pol, der 

 er i solfjerne. Dette væsentlige led i den av Croll antagne 

 vekselvirkning bortfalder derfor. 



Sammenligner vi videre med virkeligheten den antagne 

 virkning av at den stærkere passat fører varme over til den 

 anden halvkugle og derved begunstiger istids-utviklingen på sin 

 egen, så finder vi ganske vist, at der føres betydelige mængder 

 av varmt vand over fra den halvkugle, som nu har vinter i 

 solfjerne til den anden, og den meteorologiske ækvator er 

 flyttet helt til 5 N. B. Men allikevel viser det sig, at den syd- 

 lige halvkugle netop utenfor troperne er varmere om vinteren 

 end den nordlige — over 10 C. varmere på 50 — 55 bredde — 

 trods vinterens større længde. Og ifølge Spitaler er middel- 



