1894.1 



DE KVARTÆRE KLIMAT- SKIFTER. 



17 



temperaturen i koldeste måned for de to halvkugler i sin helhet: 

 for den nordlige (januar) 8.0, for den sydlige (juli) 12.3°, trods 

 jorden ovenikepet er solen nærmere i januar. Observasjonerne 

 viser altså, at den halvkugle, som har stærkest passat, allikevel 

 avkøles mindst om vinteren, hvilket eiensynlig står i forbindelse 

 med havets overvægt, men ikke stemmer videre med Crolls teori 

 om varmeflytningen gennem ækvatorialstrømmen. Hertil kan 

 rigtignok svares, at dette varmeoverskud for hav-halvkuglen 

 vilde været endnu stærkere, hvis overforelsen av varmt havvand 

 til den nordlige bortfaldt og vinteren kom i solnære, at det 

 endog vilde blit stort nok til at ophæve den antarktiske istid, 

 hvorved igen passatens styrke vilde avta. Dette måtte vel i 

 hvert fald i nogen utstrækning været tilfældet, hvis man kunde 

 tænkt sig at endog, som Croll mener, den nordlige halvkugles 

 passat fik overvægten og varmeækvatoren derved blev flyttet 

 helt over på den sydlige. Nu lar det sig imidlertid vise (Woei- 

 kof), at passatvindene altid må bli stærkest på den sydlige halv- 

 kugle, hvor de i virkeligheten svake vinde meter mindst be- 

 vægelsesmotstand over havflaten og færrest avbrytelser av de 

 stærkere av landflaterne bestemte luftstrømninger, monsunerne 

 o. s. v. 



Det er desuten i og for sig klart, at nogle få dages for- 

 længelse av vinteren ved større excentricitet ikke kunde flytte 

 veirækvatoren så meget, som selve forskellen mellem vinter og 

 sommer — den økede vinterkulde (mot stærkere sommervarme) 

 ved en pol vilde umulig kunne virke så stærkt på hele vind- 

 systemet, som om man beholdt den nuværende vinterkulde det 

 hele år. Men nu viser det sig, at den meteorologiske ækvator — 

 beregnet efter passaternes midlere indre grænse — kun flytter sig 

 et par breddegrader frem og tilbake om året. Det følger herav 

 direkte, at den forandring i passaternes styrke, som fremkommer 

 ved den økede forsket mellem årstideme under stor excentricitet 

 under ingen omstændigheter vil kunne ha flyttet varmecekvatorens 

 årlige gennemsnitsstilling, hvorav havstrømmene avhænger, så meget, 

 som en breddegrad. 



At den endog skulde være flyttet sondenfor ækvator — hele 



Vid.-Selsk. Fork. 1894. No. 7. 2 



