1894.] 



DE KVARTÆRE KLIMAT-SKIETER. 



23 



utgangspunkt 8 C. holdere vinter. Selv om man reducerer sol- 

 fengens indflydelse ganske betydelig, må man tillike huske på 

 at denne temperaturændring traf hele halvkuglen, således også 

 hele det strek, hvorfra havvandet henter sin heie temperatur, — 

 og at havvandet i overflaten følger ganske godt med i årlig 

 variasjon ; utenfor Norge omkring 7 o C. — Man må videre 

 huske på, at de land, hvis klimatændringer skal forklares, jo 

 dog faktisk tilhører de store kontinenter, på hvilke temperatur- 

 faldet med længere vinter i solfjerne måtte virke stærkest. At 

 deres stærkere vinteravkøling direkte må virke mere også på 

 kystklimatet end den av selve denne avkøling gennem mange 

 og høist indirekte led formentlig bevirkede ubetydelige ændring av 

 havstrømmenes styrke, skulde da igrunden synes selvsagt. Man 

 må da selv her i Norge ikke overdrive havets indflydelse på 

 temperaturen altfor meget heller. Japan er allerede nævnt som 

 bevis for at ualmindelig lav vintertemperatur kan herske like 

 ved meget varmt hav. Og omvendt — må man huske på, at 

 havoverflatens temperatur faktisk paavirkes ganske stærkt av 

 det nærliggende land. Det sikre, om end vistnok ubetydelige 

 temperaturtap om vinteren under største solavstand vilde derfor 

 sikkerlig ikke bli en størrelse, der kunde forsvinde som bestem- 

 mende faktor i kystklimatet i sammenligning med havstrømmens 

 mulige svake økning. Og de vil virke i motsat retning. Resul- 

 tatet vil derfor måtte bli så temmelig forsvindende. 



Her er virkningen av den efter Blytts teori økede hav- 

 strømstyrke stillet mot virkningen av mindre solfeng_ under 

 større solavstand. Den må imidlertid også sættes mot den av 

 Crolls teori fremhævede ændring i havstrømmene. Dette ligger 

 allerede i teorierne. De stærkere vinde under vinter i solfjerne 

 fører ifølge Croll en større varmemængde over på den motsatte 

 halvkugle> ifølge Blytt op til høiere bredder. Det ligger også i 

 sakeu selv, idet de luftstrømninger, teorierne beskæftige sig med, 

 jo utgør led af selvsamme store system. Når passaterne øker i 

 styrke, er det kun som nødvendig motsætning til den raskere 

 luftbevægelse mot høiere bredde i motpassaterne og de til 

 vestlige mere eller mindre avbøiede herskende vinde i de tempe- 



