1894.] 



DE KVARTÆKE KLIMAT-SKIETER. 



37 



Da istiderne og i det hele de store klimatskifter i virke- 

 ligheten særlig synes at ha truffet kystlande, kan man kanske 

 omvendt vente en større overensstemmelse mellem virkeligheten 

 og de teorier, der bygges på havstrømmenes ændring. Efter Crolls 

 fremstilling burde en forandring av passaternes styrke få størst 

 indflydelse i det mere åpne Stillehav. Den varmemængde, der 

 skulde smelte den antarktiske is ved at flyttes sydover, måtte 

 efterlate det nordlige Stillehavs kyster i utpræget istid. Men 

 hertil finder man ingen mærker. Kamsjatka og Alaska har 

 tydelig ikle havt nogen istid, teori og virkelighet står bestemt 

 mot hinanden. 



Bedre går det ikke Blytts teori ved prøven. Som man ser, 

 må der efter den være en diametral motsætning mellem konti- 

 nenternes østside, der får bære hele byrden av den stærke vinter- 

 kulde, der gennem den økede vindstyrke og havstrømmen gir 

 vestsiden et mildt klimat. Der måtte være en mild periode på 

 Europas vestkyst samtidig med en kold periode på Nordamerikas 

 østkyst og omvendt. Dette stemmer ikke med iakttagelserne, 

 der viser samtidighet i istidsfænomenerne. Blytt kan vel for- 

 klage dette så, at begge vil få istid i samme store periode, når 

 excentriciteten er størst, men med 10—11,000 års mellemrum, 

 med motsat årstid i solfjerne. Kvartærtidens forhold på de to 

 sider av Atlanterhavet måtte da svare til hinanden som et posi- 

 tivt og et negativt fotografi. Hvor den ene havde lys, måtte 

 den anden ha skygge. Men isåfald — når det hele billede er 

 væsentlig mørkt for Europas vedkommende — kvartærtiden 

 væsentlig er istid — , måtte det for Nordamerika væsentlig være 

 lyst — kvartærtiden en væsentlig mild periode. Og dette er 

 som bekendt ikke tilfældet. — Omvendt måtte Nordamerikas 

 vestkyst ha fulgt med Europa, men Alaska, som nu har de storste 

 jøkler utenfor polaregnene, har som nævnt ikke havt nogen stor 

 tidlig-kvartær istid, men synes efter nyere undersøkelser at ha 

 havt en noget senere. 



Også Blytts havstrømsteori måtte, hvis den — mot hans 

 egen mening forøvrig — skulde forklare istiden, fordre det 

 motsatte av, hvad virkeligheten viser. 



