46 



OLAF BIDENKAP. 



[Xo. 10. 



Fam. Polynoidae. 



De tidligere forfattere henregnede de ægte skal rygge (Poly- 

 noidae) til familien Apliroditaceae. Under denne familie opstillede 

 Linné en eneste slægt Aphrodita. Dernæst adskilte Savigny 

 slægten Polynoe fra Aphrodita, hvilket alle senere forfattere bi- 

 faldt, indtil Ørsted 1843 (Grenl. Ann. dorsibr. og Consp. Ann. 

 Dann.) end yderligere delte slægten Polynoe i to, Polynoe Sav. 

 og Lepidonotus Leach {Lepidonote Ørsted), hvilken adskillelse 

 begrundes i kroppens form, segmenternes og rygskjællenes antal, 

 de sidstes fuldstændige eller ufuldstændige dækning af ryggen, 

 finnernes adskillelse eller sammenvoksning og bugtraadenes antal. 

 Grube forenede i 1850 (Archiv f. Natnrg. 1850) atter Polynoe og 

 Lepidonolus til en slægt. Kinberg (Fregatten Eugenies resa o. s. v.) 

 1858 var den første, der opfattede slægten Polynoe som en sær- 

 egen, fra Apliroditaceae vel adskilt familie og delte den i 6 slægter, 

 der adskiltes ved antennernes anhæftning, antallet af rygskjæl 

 og hvorvidt disse bedækker ryggen eller ikke, samt legemets 

 større eller mindre længde. Mod denne Kinbergs inddeling ned- 

 lægger M. Sars (Chr. Vid. Selsk. Forh. 1860) bestemt protest, 

 idet han anser de af Kinberg opstillede karakterer for util- 

 strækkelige til at begrunde slægtforskjel, og vender tilbage til 

 den oprindelige opfatning af slægten Polynoe Sav., som han lader 

 blive staaende under familien Apliroditaceae. I 1875 hævder 

 Malmgren (Oefvers. af Kgl. Vet. Akad. Handl. 1865) Kinbergs 

 adskillelse af familien Polynoina (Polynoida Mlgrn.) fra Apliro- 

 ditaceae og inddeler førstnævnte i ikke mindre end 14 genera, 

 der adskilles ved følgende karakterer: 1) rygskjællenes antal, 

 den orden, i hvilken de er fæstede paa segmenterne, samt hvor- 

 vidt de bedækker ryggen helt eller delvis, 2) hovedlappens form 

 og antennernes stilling til tentakelen og hovedlappens forreste 

 kant og 3) fodbørsternvs form og bygning. Den sidste karakter 

 fremhæves specielt som den vigtigste og havende den største 

 betydning som slægtskjendemerke. 



At denne spaltning i et utal af slægter er for vidtgaaende 

 og kun baseret paa ubetydelige forskjelligheder, vil ved nærmere 



