54 



OLAF BIDE^KAP. 



[No. 10. 



hos unge individer af sidstnævnte art, uagtet exemplarerne var 

 veritable H imbricata Linn. Hos disse optraadte ogsaa chitin- 

 knuderne ofte ikke alene typiske, d. v. s. ved elytrernes bagrand, 

 men undertiden spredte over skjællets hele overflade i ikke. 

 ringe antal. 



Harmothoé impar Johnston. 



Evarne impar Johnston Ann. of. Nat. Hist. II. p. 436. T. 

 XXII. f. 3—9. — Mlgrn. 1865, p. 71. T. IX. f. 7. — Malm 

 p. 74. — Mlgrn. 1867, p. 135. — Storm 1879, p. 123 & 1878, 

 p. 29. — G. 0. Sars N. N. f. N. 1873, p. 204. 



Lepidonote impar ørsted Ann. dan. consp. 1S43, p. 13. 



Harmothoé impar Lev. 1882, p. 124. — Lev. Kan. Hauchs 

 t. p. 324 (excl. syn. H. imbricata L.). 



Udbredelse. 



Almindelig langs hele den norske kyst til Finmarken paa 

 til ca. 200 f. forskjellig bund. 



Systematiske bemerkninger. 



Efter undersøgelse af et meget stort materiale af Harmothoé 

 imbricata Linn. og H. impar Johnston kan jeg neppe slutte mig 

 til den af Levinsen (op. cit.) fremsatte anskuelse, at disse to 

 arter falder sammen, af følgende grunde. 



Nogen udpræget overgangsform mellem de to arters makro- 

 skopiske chitinknuder paa elytrerne har jeg ikke fundet. Hos de 

 individer, hvor de for H. impar karakteristiske knuder samt de 

 ved disse foraarsagede eiendommelige bølgeformige indbugtninger 

 af skjællets bagre rand (cfr. Mlgrns. afbildning) forekom, var 

 altid øienstillingen karakteristisk, idet forreste øienpar befandt 

 sig paa midten af hovedlappens sider, medens det hos de exem- 

 plarer, der efter strukturen af sine chitinknuder maatte henføres 

 til H. imbricata altid befandt sig paa fremragningernes spids 

 (in apice prominentiarum). 



Hvad børsterne angaar, var bugbørsterne hos H. impar 

 (altsaa derved forstaaes de exemplarer, der ifølge øienstilling 



