1894.] 



PLANTEGEOGRAFISKE UNDEESØGELSER. 



25 



de mindre øer oftest kun smaa skud og buske, paa Hareidland 

 f. eks. i Snipsordalen og" navnlig paa Gurskøens sydside (f. eks. 

 i Josaakdalen) større trær). Om trævæksten se forøvrigt oven- 

 for p. 11 flg. 



Den boreale flora, der navnlig tilhører løvskogen og urerne, 

 foretrækker et tørt indlandsklima og er derfor i det hele sjeld- 

 nere paa den ubeskyttede havkyst, hvor, som ovenfor nævnt, løv- 

 skogen betydelig er reduceret og urerne sjeldne. Hvor hassel- 

 buske optræder, vil man omtrent overalt kunne gjøre regning paa 

 at linde en eller anden repræsentant for denne flora. Alm, der 

 ellers pleier at ledsage denne plantegruppe, mangler derimod 

 omtrent fuldstændig. Hvor lyngen paa fjeldsiden afbrydes af 

 en ur eller løsere muldbakke, udbreder i almindelighed enten 

 den arktiske flora sig, eller man træffer repræsentanter for kyst- 

 floraen. Man møder ikke her nogen omtrent ublandet boreal 

 flora, der navnlig karakteriserer Østlandets mod syd vendende 

 urer eller trakterne ved fjordbundene i Romsdals amt — som 

 Sundalen, Romsdalen (Eikisdalen), Tafjord, Norddalen, Geiranger 

 — og, saa vidt man kan slutte af de spredte planteangivelser, 

 ogsaa ved det indre af de øvrige fjorde paa Søndmøre. Det er 

 kun enkelte spredte levninger, man i almindelighed støder paa 

 i et hasselkrat, i en klipperift eller en ur. 



Dog er der enkelte lokaliteter i ydre Søndmøre, der er 

 særlig skikkede for denne indlandsflora, det er kalkholdig un- 

 derlag og flyvesand. Kalkberg forekommer, som nævnt, paa et 

 par steder i Sandø pgd., nemlig især paa den lille ø Voksø vest 

 for Gurskø og paa sidstnævnte øs sydvestspids ved Indre Søvde 

 og Brevik. Især kan man paa sidste sted iagttage en frodig og 

 forskjelligartet vegetation, specielt i de eiendommelige sprækker 

 og fordybninger, man ser i fjeldet. Disse lokaliteter er over- 

 hovedet de planterigeste i hele ydre Søndmøre. Her støder man 

 ei blot paa en mængde boreale planter, men ogsaa paa flere af 

 sjeldenhederne inden den atlantiske flora. Oftere har derfor 

 botanikere besogt disse steder. Allerede Strøm omtaler plante- 

 væksten her (1. c. II. 461), Myrin i Skandia VI. 62 opregner 

 ende! planter, han har bemerket her, og A. Blytt anfører flere 



