CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FOEHANDL. 1 87 7. No. 2. 



27 



At den Fjeldform, hvormed disse Berg præsenterer sig, er op- 

 rindelig og skyldes den geologiske Bygning, ikke er sekundær, 

 sees af flere Explr. ganske godt. Saaledes af Fjeldknauserne om- 

 kring Stensæt. Trongemyrsaasens Styrtning mod SO bestaar af 

 Diorit, ved Foden med en tynd Skal af Skifer og Kalk (Marmor) 

 i steile Lag, som falder indad mod Aasen og snor sig efter Aasens 

 (Eruptivens) Begrændsning, nemlig med Fald XV, N og NNO. 

 Dugrumaalsliøiden og Middagshøiden er begge udmærkede Kupper. 

 Eruptiven dukker først frem i Toppen, rundt om Foden staar Ski- 

 fere og Kalk i steile Lag, der falder fra Eruptiven, saaledes at i 

 Skaret mellem begge Kupper findes i Dugrumaalshøiden Kalk med 

 NVligt, i Middagshøiden med NOligt Fald (derimod paa Styrtningen 

 mod Stensæt i samme Kuppe Fald mod N). 



Mærkeligt er det, hvor gjennemgaaende Eruptiven først duk- 

 ker op i Toppene og selv der ofte paa kun faa Kvadratfods Over- 

 flade; der kunde henvises til mange af de ovenfor nævnte Explr. 



Som Exempel paa Lagstillingens Forandring ved Eruptiven 

 følgende Profil fra Trongemyrsaasens Sydostside; de ombøiede 

 Skikter er milde, stærkt glindsende Skifere. 



Som Kontaktvirkninger sees hyppig Kalk forvandlet til Marmor, 

 gjerne ren hvid (f. Ex. Trongemyrsaasen, Middagsfjeld, Katugel- 



Fig. 8. 



Vertikal Væg, Trongemyraaasens Sydostside. 



