Edda og Avesta om Oterens Værd. 



Af 



C. A. Holmboe. 



Det er en bekjendt Sag, at blandt hedenske Folkeslag for- 

 skjellige Dyrarter dels ere blevne dyrkede som Guder, dels ere 

 blevne betragtede som hellige og holdte høit i Ære, formedelst de 

 dem tiltroede underbare Evner til at gavne eller skade Menne- 

 skene. Saaledes er Koen i Indien fra de ældste Tider af bleven 

 anseet som hellig og er det endnu i vore Dage. Det heder saa- 

 ledes: „Endog de*høie Guder leve under Indflydelse afKjærlighed, 

 Vrede og andre Lidenskaber. Men Koen overgaar dem alle. Den 

 er fri for Vrede, Beruselse, Raseri, Gjerrighed og andre uregel- 

 mæssige Lidenskaber. Derfor betragte alle Guder og Vismænd 

 Koen med Agtelse".^) 



„Koen, som en Form af Bhagavati, er Gjenstand for Dyrkelse 

 og raodtager Hyldest af Hinduerne ved en aarlig Fest".^) 



„Brahma skabte Brahmanerne og Koen paa samme Tid, Brah- 

 manerne for at oplæse Formlerne, og Koen for atgiveMelk. Koen 

 kaldes Gudernes Moder og erklæres af Brahma som en passende 

 Gjenstand for Dyrkelse".^) 



„1 Præsidentskabet Madras dyrkes Oxen med stor Iver. Store 

 fede Oxer gaa ind hos enhver Kornhandler og tage for sig efter 

 Behag".*) 



') Knight, Diary of a Pedestrian in Cashmir and Tibet. London 1863 p. 336. 

 ^) Ward, a view of the history &c. . of the Hindoos. 3d. ed. Vol. I p. XLIII. 

 ^) ibid. p. 249. 



•*) Arthur, Mission to the Mysore. London 1850, p. 216. 



Yid.-Selsk. Forh. 1877. 1 



