CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. NO. 7. 3 



ter meget lidet, som kan bestyrke Tanken om lignende Anskuelser 

 blandt de hedenske Nordboere — en Følge af, at de christne 

 Sagaskrivere lægge for Dagen stor Ulyst til at tale om vore he- 

 denske Forfædres religiøse Forholde; -- men en og anden Antyd- 

 ning hertil skimter hist og her frem. Saaledes f. Ex. Talen om 

 Freysfaxer d. e. Heste, som vare helligede til Guden Frey, og som 

 vare saa hellige, at en Mand, som vovede at ride paa en saadan, 

 blev straffet med Døden. En Antydning i lignende Retning tror 

 jeg man kan finde i følgende i Snorra Edda berettede Mythe. 



Odin, Loke og Honer kom paa en Vandring til en Aa; ved at 

 følge denne, kom de til en Fos og fik der Øie paa en Oter, som 

 havde tåget en Lax af Fossen. Da tog Loke en Sten og kastede 

 den paa Oteren, som den traf i Hovedet. Saa toge de Oteren og 

 Laxen og bare dem med sig til et Hus, hvor de bade om Natte- 

 herberge og foreviste sin Fangst. Da Husets Eier, Hreiftmar, saa 

 Oteren, erklærede han, at den var hans Søn, og forlangte Bod for 

 dens Drab. Aserne vare strax villige og bade ham selv bestemme 

 Bodens Størrelse. Han flaaede Oteren og forlangte, at de skulde 

 fylde Belgen med røden Guid og tillige bedække den dermed. 

 Loke blev sendt til Dvergen Andvari for at hente Guid og aftvang 

 Dvergen alt det Guid, han havde, lige til en liden Ring, som Dver- 

 gen havde søgt at skjule. Guidet blev bragt til HreiSmars Hus, og 

 denne fyldte Oterbelgen med Guid og satte den op,^) hvorpaa Odin 

 bedækkede Belgen udvendig med Guid. Ved Besigtigelse opda- 

 gede Hrei6mar etVeirhaar (granahår), som stak frem; til at dække 

 det maatte Odin ud med den førnævnte Ring, som han havde øn- 

 sket at beholde. Saaledes blev da Boden betalt, og Digterne kaldte 

 siden, som Følge af denne Begivenhed, Guidet otrgjold d. e. Oter- 

 bod eller Erstatning for en Oter.^) 



') I den ældre Edda bruges Udtrykket: „ok reisti a fætr.". Munchs Udg. S. 105. 



Man bringes herved til at tænke paa, at Talen er om endog at fylde Rummet 



under Bugen mellem Benene med Guid. 

 ^) Edda Snorra Sturlusonar, utgefin af Sv. Egilsyne. Reykjavik 1848. S. 72 flg. 



1* 



