4 C. A. HOLMBOE. EDDA OG AVESTA OM OTEEENS VÆKD. 



Den overordentlig betydelige Bod, som Hrei6mar kræver for 

 sin Søns Drab, maa vække stor Opmærksomhed, naar man dermed 

 sammenligner de ældste bekjendte nordiske Bestemmelser om Man- 

 debod. De ældste norske Love angive sex Mark Guid som den 

 høieste Bod for en ædelbaaren Mands Drab, og længer tilbage i 

 Tiden, da de ædle Metaller vare sjeldnere, har den rimeligvis været 

 mindre. Da nu ingen særlig Grund anføres til, at her krævedes 

 og betaltes en langt større Bod end den lovlige for en dræbt 

 Mand, saa maa man her tænke sig en særegen Omstændighed, som 

 har foranlediget det store Krav og den villige Betaling; og en 

 saadan Omstændighed formener jeg man kan finde deri, at Hrei&mars 

 Søn viste sig i Skikkelse af en Oter, at han i Tillid til at Oteren 

 var et helligt Dyr, ansaa sig sikker og uden Frygt blev siddende 

 med sin Lax, som han „åt blundandi", da Aserne nærmede sig. 



Men af den anførte Mythe at drage den Slutning, at Oteren 

 var et helligt Dyr, vilde være en altfor dristig Conjectur, der- 

 som den ikke understøttedes fra andre Kanter. 



En saadan Støtte har jeg troet at finde i Prof. Haugs Værk: 

 Essays on the sacred language and religion of the Parsees (Bom- 

 bay 1862 p. 212). 2) Heri handles om Hunde og Otere (sanskr.: 

 udra) og efter strænge Forbud mod at mishandle disse Dyr, og 

 Trudsel med høie Straffe for den, der gjør sig skyldig i saadan 

 Medfart, heder det: „Drabet af en Oter betragtes som en skræk- 

 kelig Forbrydelse (as a horrible crime) ; thi dette Dyr troes at in- 

 deholde Sjelene af et tusinde Hunde af Hankjøn og af et tusinde 

 Hunde af Hunkjøn". Da nu Zoroasters Lære udgik fra Landene i 

 S. 0. og 0. for det caspiske Hav, Europæernes Urhjem, er det 

 let tænkeligt, at Anskuelsen om Oterens høie Betydning kunde 

 derfra være kommen til Norden. 



^) Det heder i Pagten mellem Kongerne Alfred og Guthrum: Si quis occidatur, 

 omnes reputamus æque caros, Dacum vel Anglam, ad VIII dimidias mar- 



cas cocti auri &c. Vide: De precio occisi Dani vel Angli i Public Records. 

 Saxon Laws p. 505. 



^) Forf. citerer 13de og 14de Fargard (Afsnit) af Vendidat, en af Parsernes hellige 

 Bøger. 



