CHRISTIANIA VTDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 87 7. NO- 8. 3 



Ifølge Klageskriftet liavde Hr. Olaf Nilssøn allerede i 1443 

 „mtjt den Normans'' faaet istand 24 „ Punkter og Artikler^ der 

 var afgjort til Skade for de tydske Kjøbmænd. Et af disse skal 

 have angaaet Mynten, som efter Nordmændenes Paastand skulde 

 være bleven meget slet, — et andet Haandverkernes Særstilling, 

 som et Appendix til Kontoret, hvilken Hr. Olaf vilde have op- 

 hævet, saaledes at de i Stedet skulde blive Bymænd og gaa op i 

 det norske Samfund i Bergen. Forøvrigt omtales det ikke, hvori 

 disse Punkter skulle have bestaaet. Rimeligvis er det dog de 

 samme, som i det følgende Aar bleve vedtagne af Rigsraadet 

 paa dettes Møde i Bergen om Sommeren 1444, og som derefter 

 fik Lovskraft ved Retterboden af 4de December 1444. Denne sid- 

 ste skal derhos efter Klageskriftets Udsagn endnu have indeholdt 

 flere andre Bestemmelser, der vare trykkende for Tydskerne. For- 

 saavidt Hr. Olaf Nilssøn efter dette var den, der først havde givet 

 Stødet til Retterbodens Udfærdigelse, var det noksaa vel beføjet, 

 at Tydskernes Uvilje over denne, og hvad dermed stod i Forbin- 

 delse, for en væsentlig Del rettede sig imod ham, uagtet han ial- 

 fald ikke havde været ene om at faa istand den Reaktion, som nu 

 var kommen tilorde i Retterboden. I P'orbindelse med denne sæt- 

 tes i Klageskriftet to andre Breve, som Kongen „den Normanss 

 vorsegelt Jie/ft'', og som ligeledes skulde være til de tydske Kjøb- 

 mænds Skade. Det ene af disse siges at være udstedt i det føl- 

 gende Aar og er da formodentlig intet andet end det Brev af 

 25de September 1445, hvorved Kong Kristofer med de i Kjøben- 

 havn tilstedeværende Medlemmer af det norske Raad bekræftede 

 Liibecks og de andre Hansestæders gamle Friheder i Norge. (Dipl. 

 Norv. VII, No. 427). Uagtet dette efter sin Ordlyd skulde være 

 til deres Fordel, var det dog utvivlsomt med fuld Ret, naar de 

 opfattede den nye Bekræftelse som et Udtryk af den Reaktion, der 

 netop var begyndt imod det tydske Handelsherredømme. Kongen 

 og Rigsraadets Majoritet havde nemlig allerede i 1444 stillet sig 

 paa det Standpunkt, at de ikke vilde tillade nogen Overskridelse 

 af de ældre Bestemmelser. Idet Retterboden af 1444 indskjærpede 



de fra gammel Tid gjældende Regler, var det derved vist, hvilken 



1* 



