CHBISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. NO. 8. 



5 



Grænser, var dette dog etSkridt, som kunde forsvares af Hensynet 

 til den tvingende Nødvendighed og Umuligheden af at finde andre 

 Midler. Det blev nemlig ved Retterboden af 1444 bestemt, at naar 

 en Mand, der stod i Gjældsforhold til en Udlænding, bragte Varer 

 til Bergen, hvor han efter en anden af Retterbodens Bestemmelser 

 kim maatte oplægge dem i Huse, som tilhørte Indfødte, skulde han 

 ikke være forpligtet til at overlade sine udenlandske Kreditorer 

 mere end Halvdelen af disse Varer som Betaling paa sin Gjæld, 

 medens han frit skulde kunne anvende den anden Halvdel „sik 

 sielffuom til nytsemdar oc ivttreicUlo eptir thy som huariom likar", 

 dog under Forudsætning af, at han først skulde frembyde ogsaa 

 disse Varer til den fremmede Kjøbmand, med hvem han stod i fast 

 Handelsforbindelse, til samme Pris, som Andre vilde byde derfor. 

 Fra et norsk Standpunkt maatte en saadan Bestemmelse ansees for 

 at være ligesaa vel beføiet som heldig. Den gik heller ikke læn- 

 gere, end det netop var nødvendigt, og samtidig med, at den ind- 

 skrænkede de fremmede Kjøbmænds Ret til at tage sig betalt i sine 

 Skyldneres Varer, blev denne alligevel for en Del opretholdt og 

 fastslaaet inden visse Grænser. Retterboden erkjendte desuden 

 Gyldigheden af det Forhold, som efterhaanden havde dannet sig og 

 siden bevaredes gjennem Aarhundreder, hvorefter enhver fremmed 

 Kjøbmand havde sine bestemte Handelsforbindelser mellem de nor- 

 ske Bønder. Alligevel blev den her omtalte Bestemmelse et Ind- 

 greb i, hvad Tydskerne paa Bryggen kunde anse for sin velerhver- 

 vede Ret, og vakte som en Følge deraf deres Harme. Den var i 

 deres Øine en voldsom og uretfærdig Krænkelse af deres gamle 

 Rettigheder. Paa lignende Maade betragtede de ogsaa Retterbodens 

 Forbud mod, at fremmede Kjøbmænd havde Huse paa Strandsiden 

 i Bergen, og dens Bestemmelser om, at de kun skulde opholde sig 

 i Landet i Tiden mellem de to Korsmesser, og at de tydske Haand- 

 verkere i alle Ting skulde rette sig efter Byloven. 



For det første synes det ikke at være kommet til noget Sam- 

 menstød mellem de stridende Interesser i denne Sag. Ved Kjøb- 

 stevnen om Høsten 1446 lod Hr. Olaf Nilssøn atter blæse til et 

 Møde, som denne Gang holdtes paa Jonsvolden, og hvorved — efter 



