CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1877. No. 8. 7 



ledes var det dem meget magtpaaliggepde, at Vintersidderne i 

 Bergen imdgik alle Sammenstød, og derfor var der allerede i Juli 

 1446 fra Borgermestere og Kaad i Liibeck og flere andre af For- 

 bundets Stæder sendt Formaninger til Oldermændene og Kjøbmæn- 

 dene af Kontoret om, at de bl. a. skulde afholde sig fra alt 

 „Unstiirc''. (Dipl. Norv. VIII, No. 431). Dette har rimeligvis væ- 

 ret disse et Fingerpeg om, at de ikke maatte indlade sig paa No- 

 get, som kunde medføre Forviklinger med Befalingsmanden paa 

 Bergens Kongsgaard. Som en Følge deraf bleve de mindre til- 

 bøielige til at sætte Sagen paa Spidsen. 



Tirsdag efter St. Michaelisdag, medens fremdeles Kjøbstevnen 

 vårede, holdtes der en ny Sammenkomst mellem Kjøbmændenes 

 Oldermænd og Rigsraadet, hvorved Erkebiskopen, Biskopen af Ber- 

 gen og Hr. Olaf Nilssøn førte Ordet. Den sidste var meget fore- 

 kommende mod Tydskerne og sagde, at til St. Hans Dag næste 

 Aar kunde de komme og reise uhindret, men tilføiede rigtignok, 

 at Retterboden maatte opretholdes ; til den nævnte Tid skulde der 

 da holdes en Sammenkomst, hvortil man ogsaa vilde opfordre 

 Kongen til at komme; hvorvidt han kom eller ikke, skulde dog ikke 

 gjøre noget til eller fra med Hensyn til Sagens Behandling, da Rigs- 

 raadet skulde indfinde sig med Fuldmagt til at foretage denne. 

 Kjøbmændenes Oldermænd svarede paa sin Side, at de skulde un- 

 derrette sine Herrer hjemme i de tydske Stæder herom og oppe- 

 bie, hvad disse i den Anledning vilde byde dem, og indrette sig 

 derefter. (Smlgn. Diplom. Norveg. VII, No. 432). 



Hvorvidt de nu i den nærmest paafølgende Tid holdt sig al- 

 deles rolige og nøiedes med at afvente det Svar, som de saaledes 

 maa have forlangt fra Tydskland, omtales ikke i de bevarede Kil- 

 der. Det maa dog ansees for rimeligt, at de ialfald have afholdt 

 sig fra alle Optøier, om de just ikke have været saa tilbageholdne, 

 som det gives Udseende af i Klageskriftet. Hr. Olaf Nilssøn var 

 derimod mere paagaaende. Han lod netop strax før Jul nogle 

 tydske Kjøbmænd indstevne for Retten, uagtet de Sager, hvorover 

 der klagedes, hørte til dem, hvorom man skulde træffe Afgjørelse 

 til næstkommende St. Hanstid. Oldermanden indfandt sig i denne 



