CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. NO. 8. 13 



navnlig med Hensyn til Tydskernes Stilling, nævnes han ikke mel- 

 lem de Medlemmer af Raadet, som der afgave Møde. Han har 

 imidlertid miriigvis netop været i Kjøbenhavn paa den Tid, 

 Kongen modtog Meddelelse om, hvad Rigsraadet' havde forhandlet 

 i Bergen, og bekræftede dets Beslutninger ved Udstedelsen af Ret- 

 terboden af 4de J)ecember 1444. Faa Dage efter fik nemlig Hr. 

 Olaf Nilssøn den .lOde December Kommissorium som Kongens Sted- 

 fortræder i den Kommission, der skulde bereise Norge for at holde 

 Retterthing. (Dipl. Norv. I, No. 790). Skjønt det her udtrykkelig 

 siges, at han var Medlem af Rigsraadet, og uagtet han i en særlig 

 Grad blev hædret med Kongens Tillid, er der dog intet, som kan 

 vise, hvorvidt han i Kjøbenhavn har øvet nogen Indflydelse paa 

 Kongen ved Retterbodens Udstedelse. Men det vil paa den anden 

 Side være endnu mere uberettiget at drage nogen Slutning om, at 

 han aldeles skulde have staaet udenfor denne Sag, især da han 

 allerede i 1443 havde virket i samme Retning. 



Ved Raadsmødet i Bergen 1444 synes der at have været en 

 stærk Meningsforskjel. En Kilde, der rigtignok er af et betydelig 

 yngre Datum, men mod hvis Paalidelighed der neppe kan gjøres 

 nogen grundet Indvending, har bevaret et Brudstykke af de der 

 førte Forhandlinger (Bergens Fundats i Norske Magasin, I, 538 flg., 

 benyttet af Holberg i Bergens Beskrivelse S. 221 flg. og efter denne 

 igjen af G. Sartorius i Geschichte des Hanseatischen Bundes, II, 

 340), som rigtignok henføres til det foregaaende Aar. Erkebisko- 

 pen, som i denne Anledning af Holberg og Sartorius maa døie Be- 

 skyldningen for at have modtaget Bestikkelser, skal derved have 

 ført Ordet for, at der burde gjøres alt for at beholde de tydske 

 Kjøbmænd, dels fordi deres Nærværelse var en Betryggelse for 

 Staden, dels fordi Bergen da fremdeles vilde vedblive at være den 

 naturlige Stapelstad for Finmarken, Nordland, Island, Færøerne osv. 

 Imod ham optraadte en af Raadets verdslige Medlemmer, (hos Hol- 

 berg og efter ham Sartorius: Krigsraad) Nikolas Kane, der gjorde sig 

 til Talsmand for aldeles modsatte Anskuelser. Han mente, at det 

 bedste Middel til at sikre Bergen imod saadanne Ødelæggelser, 

 som de, hvorfor den nylig havde været udsat, var at bygge Fæst- 



