IG Y. NIELSEN. KLAGESKRIFT OVER HR. OLAF NILSSØN. 



mindre Afgift, der skulde træde i Stedet for denne Ledingspligt, 

 der udea Indskrænkning paalaa de fast bosatte Udlændinge. Ved 

 Bylovens Affattelse var man saaledes gaaet ud fra, at Alle, som 

 vare Eiere af en Gaard eller overhovedet knyttede til Landet paa 

 en tilsvarende Maade, vare at betragte som Medlemmer af det 

 norske Bysamfund, inden hvilket de levedc, og derfor stilledes paa 

 lige Fod med de Indfødte i Henseende til alle de Pligter, som 

 paalaa disse. De forskjellige Personer, som kunde opholde sig en 

 Vinter i Landet uden dog at knytte sig til dette for bestandig, 

 dannede et Overgangsled; de vare ikke ganske fritagne for dePlig- 

 ter, som i Almindelighed paalaa den norske Konges Undersaater, 

 men skulde dog ikke bære disses Byrder i deres hele Udstrækning. 

 Aldeles fritagne for alle saadanne Afgifter vare kun de Udlændinge, 

 der blot opholdt sig kortere Tid i Landet, eller, saaledes som det 

 senere udtrykkelig fastsattes, i Tiden mellem de to Korsmesser, 

 om Vaaren og om Høsten. Hvad der gjaldt Ledingen, gjaldt ogsaa 

 de andre Byrder og Forpligtelser, hvori de norske Bymænd maatte 

 deltage, bl. a. den, som det synes, af de Fremmede ilde seede 

 sliipdrdttr. 



Der var efter disse Regler ingen Hindring for. at de tydske 

 Kjøbmænd, som sloge sig ned i norske Kjøbstæder, der kunde gaa 

 op i det indfødte Samfund. Men dette faldt ikke i deres Smag, 

 og deres Bestræbelser vare derfor stedse rettede paa at sætte sig 

 udover Bylovens Bestemmelser. Tydskerne bleve de seirende, og 

 det tydske Kontor i Bergen opstod, som en Følge af deres Seier. 

 Men dette medførte ingen Forandring i den norske Lovgivning, der 

 fremdeles gjentog de gamle Bestemmelser, tildels rigtignok med 

 mindre Ændringer. Kontoret bestod imidlertid tiltrods for disse 

 gjentagne Lovbud, og uagtet de Privilegier, hvortil det støttede 

 sig, gik ud fra de samme Forudsætninger, som den ældre Lovgiv- 

 ning, svækkede dette ikke i nogen Maade dets Indflydelse paa det 

 vesten- og nordenfjeldske Norges Handel. Den væsentligste For- 

 andring, som i denne Henseende var foregaaet, var maaske den, 

 at den norske Konge i 1343 havde udstedt et Privilegium under 

 Et for de paa Bergen handlende tydske Kjøbmænd, som Medlem- 



