18 



Y. NIELSEN. KLAGESKRIFT OVER HR. OLAF NILSSØN. 



sine egne og Landets Kræfter til at opretholde den Politik, som 

 de ansaa for gunstig. Hvad de vilde, var netop det, som ovenfor 

 er angivet, — at skaffe den gamle Lovgivnings Bud ny Agtelse og 

 indrette Forholdene efter den. I dette Lys maa Retterboden af 

 4de December 1444 opfattes. 



Hvis man herved havde gaaet aldeles konsekvent tilverks, skulde 

 man dog neppe have lagt saa stor Vægt paa Forskjellen mellem Nord- 

 mænd og Tydskere, som nu skede. Men netop dette viser, at alene 

 Gjenoplivelsen af de gamle Lovbud ikke kunde hjælpe, og at selv 

 de, som bragte de nye Bestemmelser i Forslag, have havt en Fø- 

 lelse af, at dette ikke var nok, men at der yderligere maatte træf- 

 fes Forholdsregler til at opretholde Nordmændene i Konkurransen 

 med Tydskerne, f. Ex. ved at lægge Hindringer i Veien for de 

 tydske Gaardeieres Handel med de norske Bønder m. m. Dette 

 gav Rigsraadets Optræden et mere aggressivt Præg og kaldte Kon- 

 torets Medlemmer øieblikkelig paa sin Post. Et Udtryk for deres 

 Opfatning haves sandsynligvis i det Skrift, som jeg under Titel 

 af ,,De dudesche Kopman unde de Norman" har meddelt i Viden- 

 skabsselskabets Forhandlinger for 1876, No. 8, og som jeg nu efter 

 paa Ny at have sammenholdt det med Retterboden af 1444 med 

 en overveiende Sandsynlighed tror at kunne henføre til dette Aar. 



Det, hvorom Uenigheden fornemlig dreiede sig i de Aar, der 

 omhandles i det her meddelte Klageskrift, var netop de Fremme- 

 des Ledingsforpligtelse og de tydske Haandverkeres Stilling. Hr. 

 Olaf Nilssøn vilde uden videre tvinge de sidste ind i det norske 

 Bysamfund og gjennemføre den første i dens fulde Udstrækning. 

 Hvis dette Maal var bleven naaet, vilde Kontorets fortsatte Be- 

 staaen af sig selv have været en Qmulighed. Baade Kjøbmænd 

 og Haandværkere vilde været bragte i en Stilling, der ikke tillod 

 dem at forblive i den tidligere Uafhæugighed af det norske Konge- 

 dømme, og selv om der ogsaa gaves enkelte Bestemmelser, som 

 efter sin Ordlyd fremdeles kunde synes at stille sig i Veien for en 

 Sammensmeltning af det norske og det tydske Samfund, vilde disse 

 neppe have kunnet hindre denne i lang Tid. Dermed vilde der 

 ogsaa være sat en Stopper for det ustyri oh samhold, som det i 



