CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. No. 8. 19 



disse samme Aar var et Hovedøiemed for Hr. Olafs Virksorahed 

 at modarbeide, og som i Virkeligheden ikke betegner andet end 

 det Samfund, som bar Navn af det tydske Kontor, med den af 

 dettes Medlemmer udviste Egenraadighed. 



Hovedbetingelsen for, at den i' 1444 fastslaaede Politik kunde 

 naa sit Maal, manglede imidlertid. Om ogsaa under Kong Kristo- 

 fers Regjering det norske Rigsraad for nogle faa Aar tilsynela- 

 dende kunde erhverve en meget stor politisk Indflydelse, var der 

 ikke foregaaet en tilsvarende Forandring med Landet selv. Rigs- 

 raadet forsøgte, som det kan sees af Klageskriftet, at støtte sig til 

 Almuen, hvis Interesser i høi Grad berørtes af denne Kamp. Men 

 dette var en svag Støtte. Riget forraaaede ikke at hævde sin 

 Handels Uafhængighed, og Rigsraadet selv traadte snart tilbage 

 fra den indflydelsesrige Plads, som det i nogle Aar havde indtaget. 

 Hr. Olaf Nilssøn kastede sig ind i en Politik af den mest even- 

 tyrlige Art, der endte med det blodige Optrin den Iste September 

 1455, hvis Offer han selv blev. 



Men hvor uheldig end dette Forsøg saaledes faldt ud, og 

 skjønt det kun ledede til, at Tydskerne bleve end mere befæstede 

 i sin Magtstilling, har det dog sin Interesse at følge dets Gang. 

 Det var i alle Fald et Forsøg paa at faa istand en selvstændig 

 norsk Politik, og i en Tid, som det femtende Aarhundrede, er dette 

 et mærkeligt Fænomen. Det var ganske vist mere dumdristigt 

 end modigt, og var gjort uden at beregne det store Misforhold, 

 som der var raellem Norges og Hanseforbundets Magt. Rigsraadet 

 stillede sig store Opgaver, og om det end ikke kunde sætte disse 

 igjennem, — magnis tamen excidit ausis. Om ogsaa Hr. Olaf 

 Nilssøn ikke har været nogen Personlighed, der kan gjøre Krav 

 paa senere Slægters Sympathi, og om man i det Hele ikke kan 

 paavise nogen særlig Dygtighed hos hans Kolleger inden det norske 

 Rigsraad, vil det dog have stor Interesse at se dettes Optræden 

 i dets korte Magtperiode før Foreningen i Bergen af 1450. Den 

 mindst tiltalende Rolle var unegtelig den, som Aslak Bolt spillede; 

 men ogsaa denne har, som ovenfor antydet, sin Forklaring. Be- 

 skyldningen om at være bestukken kan vistnok med Sikkerhed 



r 



