12 



H. MOHN. ASKERECtNEN I MARTS 1877. 



Veiret^). Med den øvre fra VSV blæsende Luftstrøm kunde saale- 

 des Asken være ført østover. Snart træder den imidlertid ind i 

 den endnu sterkere øvre Luftstrøm, der gaaende fra Nord mod Syd 

 forbinder det barometriske Minimum mellera Grønland og Spidsber- 

 gen med det barometriske Maximum ved Irland. Med denne bøies 

 den askeførende Straale mod Syd og faar sin nordsydlige Udstræk- 

 ning. Under den hele Bevægelse fra Krateret af synker imidlertid 

 Askedeleue uafladelig ned, de gribes efterbaanden af den nedre 

 Luftstrøm, der fører dem østover mod Norge, sydover langs Islands 

 Østkyst. Omtrent fra Midten af Havet mellem Norge og Island er 

 den hele Askesky sunket ned i den nedre Luftstrøm, der nu fører 

 den med den hele vundne Bredde ind over Norge og ned over 

 det mellemste Sverige, hvor den sidste Rest, Askeskyens øverste 

 Flade, naar Jorden. At Askefaldet paa mange Steder var ujevnt, 

 og at det ved sin Sydgrændse faldt i en tungeformet Linie, lader 

 sig let forklare af de uregelmæssige Vinde, som Jordoverfladens 

 Ujevnheder fremkalde. 



Askeregnens Bevægelse kan saaledes forklares paa forskjellige 

 Maader, og dens Bidrag til Kundskaben om de øvre Luftstrømme 

 i Atmosfæren bliver i Virkeligheden lidet eller intet. Vi skulle 

 kun merke, at det Factum, at Askeregnens Forplantelse over Land 

 skede meget langsommere end over Havet, tjener til Styrke for den 

 Antagelse, at Luftstrømmens Hastighed endog indtil betydelige 

 Høider er sterkt afhængig af Jordbundens Ujevnheder eller den 

 derved frembragte Gnidning mellem Luften og Jordoverfladen. 



Beretningerne fra Qvaløen (27de, 28de og 29de Marts), Send- 

 fjord (IGde Marts), Leite (19de Marts), Jostedal (sidste Halvdel af 

 Marts) tyde muligens paa, at der tidligere end den 29de Marts har 

 faldt Askeregn paa enkelte Steder i Norge. At saa har været 

 Tilfælde, synes ikke urauligt, efterat det ved Askefaldet den 29de 

 — 30te er bevist, at Luftstrømmene kunne bære Askeregn fra Is- 

 land saa langt som til Norge og Sverige. 



') Hermed stemme ogsaa Beretningerne fra Fjordene paa Østsiden af Island om de 

 voldsomme Tordenveir med sterke Lyn, der ledsagede Askefaldet. Tordenveir er, 

 en jevnlig Ledsager ved vulkanske Udbrud, hvis Vanddampe condenseres over 

 Krateret i Tordenskyen. 



