CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. No. II. 



Fig. 1. 



Fig. 2. 



optræde udpræget glimmerrige (det mørke) og udpræget grovkor- 

 nige Partier (det prikkede). 



Til Bestemmelse af Fjeldbygningens store Træk savnes, som 

 allerede nævnt, i liøi Grad udprægede Lag, der kunne tjene til Ori- 

 entering. Saameget kan mærkes. Over den vestlige Del af Gur- 

 skeø, Sandø, Voksø, Ristø, Kvamsø, Størstedelen af Statlandet og 

 i det Mindste den vestlige Del af Halvøen mellem Søvdefjord og 

 Vanelvsfjord har man udpræget nordvest-sydostligt Strøg og nord- 

 ostligt Fald. Staalets Halvø paa Statlandet, hvor Lagningen er 

 temmelig uregelmæssig, og den sydlige Ende af Ristø, hvor Lagene 

 falde steilt mod SV, danne de vigtigste Undtagelser. Paa den øst- 

 lige Halvdel af Gurskeøen svinge Lagene, saa Strøgretningen bliver 

 mere øst- vestlig og for den nord-østlige Dels Vedkommende ost- 

 nordostlig. ^ — Bøland, Remø, Nærlandsø have som Hovedregel syd- 

 ostligt faldende Lag. Se hosstaaende Profiler Fig. 3 og 4. 



Remø. 



Fig. 3. 

 Leinekiven. Bøland. 



Leinebjørn. 



fl rif! fl 



fl t-i 



fl i-t 



NNV. 



SSO. 



Paa Rundø er Gneisens Lagningsretning temmelig vekslende, 



dog væsentlig faldende mod S. Paa Vestsiden findes store, nøgne 



1* 



