CHBISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. NO. 12. 5 



Grev Liitzow udtalte sig mere udførlig om disse Forhold i en 

 længere chifreret Depesche til Metternich af 19de Januar 1813: 

 Danmarks Stilling var fortvivlet. Det trykkedes af sine forvirrede 

 Finanser, sin uforholdsmæssig store Hær og Handelsstansningen, 

 medens dets Naboer kun tænkte paa at benytte dets Forlegenhed 

 til sin Fordel. Statsminister Rosenkrantz havde lige ud fortalt ham, 

 at man fra svensk Side forlangte Norge, og at der som Erstatning 

 derfor blev budt nogle Provinser i Tydskland, som Sverige dog 

 rigtignok endnu ikke havde faaet i sin Besiddelse. Den svenske 

 Gesandt, Baron Oxenstierna, havde nylig under venskabelige For- 

 sikringer gjentaget disse Fordringer^) og tillige foreslaaet en Al- 

 liance. Han havde derhos beklaget sig over Blomes Optræden i 

 St. Petersburg, hvor han hos det russiske Ministerium havde tilladt 

 sig nedsættende Ytringer om den svenske Regjerings Politik. Rosen- 

 krantz havde i den Anledning sagt, at Kronprinsen af Sverige for 

 enhver Pris vilde vinde sine tilkommende Undersaatters Kjærlighed 

 og Tiltro, og dertil var en Udvidelse af Riget det bedste Middel; 

 efter Mødet i Aabo, hvor han havde faaet Sikkerhed for Ruslands 

 Understøttelse til at erholde Norge, arbeidede han endnu mere 

 paa at opnaa en saadan. Da Grev Liitzow hertil bemærkede, at 

 de øvrige Magter, fremfor alt England, vel kun nødig vilde se 

 Norge i Sveriges Besiddelse, svarede Rosenkrantz, at han var over- 

 bevist om, at den engelske Regjering nu havde godkjendt Sveriges 

 Hensigter, uagtet den i den foregaaende Sommer kun ganske svagt 

 havde understøttet Sveriges Forehavende mod Sjæland. Den rus- 

 siske Regjering, som den Gang aldeles havde unddraget dette en- 

 hver Understøttelse, havde nu ligeledes forandret sin Holdning og 

 var villig til at yde en saadan, saaledes at man maatte være 

 forberedt paa et Angreb paa Sjæland i den kommende Sommer 

 eller maaske endog før. Rosenkrantz ytrede videre, at hans Konge 

 ikke for sit Vedkommende ønskede nogen Udvidelse af sine Sta- 

 ter, men at han rigtignok heller ikke vilde afstaa den mindste Del 

 af disse. Liitzow havde af Alt, hvad han erfarede om denne Sag, 



') Videnskabs-Selskabets Forhandlinger for 1 876, No. 7, S. 19 %. 



