CHRISTIANIA VIDBNSK.-SELSK. FORHANDL. 18 77. NO. 12. 



viede vare t.vungne til at indskrænke sig til Gjætninger, vare de 

 dog ikke i den Grad sikre, at der ikke maatte komme stadige 

 Svingninger i de Rygter, som vare i Omløb. Man syntes saaledes 

 snart at være enig om, at der endnu ikke var truffen nogen be- 

 stemt Aftale, der bandt den dansk-norske Eegjering til de Allie- 

 redes Sag, og da Grev Santi om Aftenen 25de Januar 1812 var 

 reist tilbage til Stockholm, skrev Liitzow den følgende Dag i. en 

 Depesche til Metternich, at efter velunderrettede Folks Mening 

 havde Regjeringen ikke givet noget endeligt Svar, men blot ind- 

 skrænket sig til at arbeide paa at opnaa en neutral Stilling. 



Dagen, forinden Grev Santi forlod Kjøbenhavn, havde Liitzow 

 atter havt en Samtale med Alquier, der var gaaet meget venska- 

 belig af. De talte ora det gode Forhold, der bestod mellem de 

 to Hoffer, og ora Østerriges Fortjenester af Fredens Gjenoprettelse. 

 Alquier raeddelte derhos Liitzow, at Kongen af Danmark paa hans 

 Forespørgsel havde givet ham det Svar, at han altid vilde blive 

 tro mod sine Allieredes Sag og aldrig slutte sig til Frankriges 

 Fiender, men at det paa den anden Side rigtignok ogsaa var ham 

 en Umulighed at tage Del i den nuværende Kamp. Med dette 

 dilatoriske Svar var Alquier yderst utilfreds og udtalte sig meget 

 ugunstig for Liitzow om Regjeringen og dens forskjellige Forholds- 

 regler. Han sagde endvidere, at Sverige forlangte Norge, men at 

 det tillige, som en Erstatning for dette Land, under russisk og 

 engelsk Garanti tilbød Danmark Mecklenburg, Svensk Pomern og 

 en Del af Nedersachsen. 



Indholdet af denne Samtale med Alquier blev af Liitzow re- 

 fereret for Metternich i en længere Depesche af 26de Januar 1813, 

 hvori han tillige meddelte, at Lisakewitz og Oxenstjerna ikke syn- 

 tes at have været tilfredse med det Svar, som Grev Santi havde 

 faaet. Ogsaa den westfalske Gesandt var bleven meget allarmeret 

 over det svenske Bytteforslag, sora ved de russiske Vaabens Held 

 havde faaet en vis Betydning, og efter en Samtale med Rosenkrantz 

 havde han i denne Anledning sendt -en Kurer til sit Hof. Rosen- 

 krantz havde ogsaa talt om Østerriges Fredsmægling, men sagde, 

 at Napoleon holdt paa uti possidetis, hvilket de Allierede dog ikke 



