CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. No. 12. 1'^ 



p£va nogen stor Læsekreds udenfor Fagmændene, bar det for disse 

 ved den Rigdom paa nye Oplysninger fra paalidelige Kilder, som 

 deri er leveret, en saa meget større Betydning. Det indtager med 

 fuld Føie en vigtig Plads mellem de Verker, som den tydske Hi- 

 storieskrivning i den senere Tid har leveret som Bidrag til en rig- 

 tigere Opfatning af Europas Forhold under og efter den franske 

 Revolution. Dog er det ikke dermed givet, at hans Betragtning 

 af Begivenhederne kan ansees for at være ubetinget rigtig, og navn- 

 lig kunde dette gjælde den Maade, hvorpaa han bedømmer Met- 

 ternichs Holdning om Vinteren 1812—1813. Saalænge de russiske 

 Arkiver ikke ere benyttede, kan det sidste Ord ikke være sagt i 

 denne Sag. Mellem de Aktstykker, som Oncken meddeler i fuld- 

 stændigt Aftryk, ere ogsaa de Instruktioner eller „Weissungen", 

 som de nu gjerne kaldes i det tydske diplomatiske Sprog, der 

 bleve udfærdigede af Metternich for Wessenberg og Lebzeltern 

 (S. 416—425, sammenlignet med S. 199—206). Der kan efter dis- 

 ses Offentliggjørelse ikke mere være nogen Tvivl om Øiemedet 

 med disse to diplomatiske Sendelser, som i Danmark vakte almin- 

 delig Glæde, som et Tegn paa, at en Stormagt endelig vikle tage 

 sig af Monarkiets Opretholdelse,^) medens Karl Johan og Enge- 

 strom deri saa en Frugt af franske Intriger og satte dem i For- 

 bindelse med Billes Reise til London. 



I Virkeligheden var det Skridt, som Metternich gjorde, idet 

 han afsendte disse to Diplomater, et af hans mærkeligste Skak- 

 træk i den Politik, som blev fulgt af Østerrige om Vaaren 1813. 

 Man ved nu, at der allerede havde fundet en Tilnærmelse Sted 

 mellem Østerrige og Preussen paa en Tid, da Napoleon endnu 

 syntes at staa paa Høiden af sin Magt. I September 1812 havde 

 den preussiske Statskansler, Baron Hardenberg, under Trykket af 

 sit Fædrelands fortvivlede Stilling vendt sig til Metternich og fore- 

 slaaet ham, at de to første tydske Stater for Fremtiden skulde 

 slutte sig sammen og med fuld Tillid søge at hjælpe hinanden, 



') Sørensen, anf. St. I, 82: „Der var af Østerrige sendt en speciel Afsending, 

 Baron Lebzeltern, til det russiske Hovedkvarter, som talte Danmarks Sag". 



