CHRISTIANIA YIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 87 7. NO. 12. 19 



zow for det Hverv, Lebzeltern havde faaet af Metternich med Hen- 

 syn til Norge; Alquier havde sagt til Grev Dohna, at Napoleon 

 kun nødig vilde se en Fred mellem Danmark og England, da han 

 derved vilde blive tvungen til at forøge den Styrke, som han havde 

 i Elb- og Weserdepartementet, med 40,000 Mand. Alquier selv 

 var meget imod Wessenbergs Sendelse og havde sagt til Rosen- 

 krantz, at denne formodentlig vilde lægge Veien over Paris. Ro- 

 krantz havde derimod tilbudt Liitzow et Skib for at befordre Wes- 

 senberg fra Kjøbenhavn til England. 



Naar Alquier paa denne Maade i sine Samtaler med Rosen- 

 krantz vilde give det Udseende af, at han holdt det for givet, at 

 Wessenberg lagde Veien over Paris, har han neppe selv troet der- 

 paa. Dette vilde have været en Demonstration, som var altfor 

 stridende mod det Maal, Metternich nu havde sat for sin Politik, 

 at skaffe sig «Mobilitet", Handlefrihed og Uafhængighed for selv 

 at kunne bestemme sin Holdning under de kommende Brydninger. 

 Det blev ogsaa almindelig antaget, at Wessenberg vilde vælge den 

 eneste Vei, han kunde tage uden at kompromittere det .,rent 

 østerrigske" Øiemed, hvori han reiste, og komme over Kjøbenhavn. 

 Under 23de Februar indberettede Liitzow, at han daglig ventede 

 Wessenberg,^) og fire Dage senere, 27de Februar, kunde han med- 

 dele, at denne var kommen til Holstein efter at have undgaaet 

 Franskmændene, men at han endnu ikke var naaet til Kjøbenhavn; 

 den foregaaende Dag havde Alquier talt om hans Reise; men Liit- 

 zow havde da sagt, at han ikke troede, at Wessenberg vilde komme 

 over Kjøbenhavn. Rosenkrantz ventede med Utaalmodighed paa 

 Wessenbergs Komme og sagde, at Gesandten i Paris havde un- 

 derrettet Hertugen af Bassano om de Skridt, Regjeringen agtede 



') I denne Depesche omtales, at Lorichs skulde være svensk Chargé d'afiaires i 

 Kjøbenhavn efter Oxenstjernas Afreise til "Wien som Gesandt dersteds; at den en- 

 gelske Regjering gjorde Alt for at lade Danmark føle Stillingens Tryk ved at 

 hemme Handelen paa Xorge, men paa samme Tid behandlede de danske Krigs- 

 fanger med stor Mildhed, og at Alquier talte om Muligheden af sin nær forestaa- 

 ende Afreise. 



2* 



