CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. NO. 12. 27 



senlrantz uncl Schimmelmann^ und das Militair ist ihm sehr ergc- 

 hen: er katte sicli his jctzt noch nie^ anch 7iur entfernt, in die Staats- 

 angelegcnheiten gemischt. 



Lykken syntes ved Dolgoruckis Ankomst til Kjøbenhavn atter 

 at tilsmile Danmark. Men den tillidsfulde Stemning, som derved 

 var bleven vakt til Live, blev ikke af lang Variglied. Allerede 24de 

 April maatte Grev Liitzow i en Efterskrift en chiffres til en De- 

 pesche til Metternich meddele denne, at Dolgorucki syntes at have 

 lovet mere, end han kunde holde, og at man nu talte om. at han 

 snart skulde reise. Prins Kristian og flere med ham søgte nu at 

 paavirke ham for, at han skulde bevæge Keiseren af Østerrige til 

 endnu mere at støtte Danmarks retfærdige Sag. Stemningen var 

 trykket, og man saa en frygtelig Fremtid imøde. I et andet Post- 

 scriptum en chiffres af samme Dag berettede Liitzow endvidere, at 

 Alquier havde fortalt, at han af Rosenkrantz havde krævet en For- 

 klaring om det danske Korps, som skulde besætte Hansestæderne 

 m. m., men at han derpaa kun havde faaet undvigende Svar ; Alquier 

 stolede ikke mere paa denne Regjering. 



Fra nu af kom det ene Slag efter det andet. Først af brødes 

 den diplomatiske Forbindelse med Sverige, og den dansk-norske 

 Chargé d'atfaires i Stockholm, Grev Baudissin, ankom til Kjøben- 

 havn om Aftenen 26de April. Endnu greb man dog efter de sidste 

 Glimt af Haab, idet man mente, at der endnu maatte kunne op- 

 naaes en mindelig Overenskomst med Sverige, især om England 

 vilde anvende sin Indflydelse; der taltes om, at man kunde til- 

 fredsstille Sverige med Kolonier, Guadeloupe, St. Croix o. s. v. 

 Men dette var kun Indbildninger. Det viste sig snart, at de havde 

 været inde paa det Rette, som mente, at Dolgorucki havde lovet 

 mere, end han kunde holde. Prins Kristian, der behandlede Liit- 

 zow mit hesonderem Vertrauen und Auszeichnung^ fortalte nu denne, 

 at den russiske Keiser havde tilkjendegivet Dolgorucki, at han havde 

 overskredet sin Bemyndigelse. Liitzow mente, at den Maade, hvor- 

 paa den russiske Udsending var optraadt, havde gjort den Sag, 

 for hvilken han skulde virke, mere Skade end Gavn. Man var i 

 Kjøbenhavn meget opbragt over den Maade, hvorpaa Rusland til- 



