32 T. NIELSEN. BIDRAG TIL DE NORDISKE RIGERS HISTORIE. 



havt diesen Morgen mit H, v. Rosenkrantz und einem der Vertrau- 

 ten des Alquier, troede han at kunne mærke, at den af det franske 

 Hof ønskede Amplification des Traetats [von Jånner 1812 var ble- 

 ven afsluttet i Løbet af den foregaaende Maaned. I en Efterskrift 

 en ehiffres til den derpaa følgende Depesche af 7de August 1813, 

 hvori Lutzow indberettede General Moreaus Ankomst til Helsing- 

 borg, oplystes, at Rosenkrantz ikke havde havt større Andel i Af- 

 slutningen af den sidste Overenskomst med Frankrige end netop 

 saa meget, som var nødvendigt til Traktatens formelle Redaktion 

 samt havde sendt Grev Bernstorf Underretning om denne. Under 

 saadanne Forhold kunde Udenrigsministerens Stilling paa det nær- 

 meste ansees for overflødig. 



Da Rosenkrantz i Juli opholdt sig paa Landet, havde han i 

 to Dage Besøg af Grev Lutzow og udtalte sig for ham om sin 

 mislige Stilling med en Aabenhed, der kunde være paa sin Plads i for- 

 trolige Samtaler mellem gode Venner, men i dette Tilfælde kun 

 viser, hvorledes den almindelige Modløshed ogsaa havde grebet 

 ham og bragt ham til at anse den østerrigske Regjering som den 

 eneste Redningsmand, hvem man ikke kunde vise formegen Tillid. 

 Rosenkrantz fortalte nu saaledes til Lutzow, at han havde sagt 

 Alquier, Dånemark habe sich dermalen FranJcreich ergeben, uni sich 

 einigermassen zu retten^ hvortil Alquier bemærkede, at Rusland 

 gjennem Dolgoruckis Sendelse havde været nær ved at ødelægge 

 Danmark. Derimod indvendte Rosenkrantz, at Rusland havde havt 

 det i sin Magt at redde Landet og skaffe det Fred med England, 

 hvad den franske Keiser med al hans Magt ikke forraaaede; Rus- 

 land havde imidlertid paa Grund af sine Forbindelser med Sverige 

 negtet dette, men havde derigjennem tillige tabt alle de Fordele, 

 som de russiske Tropper havde opnaaet i Nordtydskland; den poli- 

 tiske Feil, som det saaledes havde begaaet, havde ikke bidraget 

 lidet til de Seire, som Napoleon senere havde tilkjæmpet sig i 

 Sachsen. 



Der hviler et besynderligt Præg over denne Tilnærmelse, som 

 nu var begyndt mellem den dansk-norske Regjering og Frankrige. 

 Idet den ikke var en Frugt af Udenrigsministerens Bestræbelser, 



