CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 7 7. No. 12. 33 



ligesaa lidt som af Folkets Ønsker, men alene af Kongens og hans 

 Omgivelsers tilfældige Stemninger, var det naturligt, at Rosen- 

 krantz ikke saa den med Glæde. Hans aabne Karakter tillod ham 

 ikke at dølge sine Synsmaader forAlquier, og den Maade, hvorpaa 

 han lige ud antydede for denne, at det ikke var med hans gode 

 Vilje, at Kongen var slaaet ind paa den Politik, som han for Øie- 

 blikket fulgte, fortjener ialfald Anerkjendelse for den Ridderlighed, 

 som derigjennem fremtræder. Men ligesaa vist, som han deri over- 

 traadte Hensynet til, hvad Klogskaben maatte kræve, var det ogsaa 

 aldeles urigtigt af ham paa samme Tid, som han viste sit Mod 

 i Samtalen med Alquier, at give sig aldeles over og blotte sig lige- 

 overfor den østerrigske Gesandt. Derigjennem kom der en Dob- 

 belthed ind i Regjeringens Politik, som aldrig kunde have gode 

 Følger. Men Rosenkrantz følte ogsaa selv, at han ikke var Man- 

 den for denne Stilling, og udtalte sig derom til Grev Liitzow med 

 den samme Aabenhed, som han nu en Gang havde vænnet sig til 

 at vise denne Diplomat. I den Samtale, hvori han havde gjengi- 

 vet Indholdet af sine Ytringer til Alquier, sagde han ogsaa, at han 

 havde ønsket at kunne trække sig tilbage, men at dette Ønske 

 ikke var bleven opfyldt. Rosenkrantz var saaledes tvungen til mod 

 sin Vilje at forblive paa en Post, hvor han Intet kunde udrette. 



Om sit Besøg hos Rosenkrantz gav Grev Liitzow Metternich 

 de fornødne Oplysninger i en Depesche af 17de Juli 1813, hvori 

 han tillige meddelte, at Rosenkrantz havde benegtet, at Frankrige 

 havde fremsat Fordring paa at maatte lægge Besætning i Gliick- 

 stadt og Rendsburg, da dette desuden var Noget, hvorpaa Kongen 

 aldrig vikle gaa ind. Samme Dag indberettede han ogsaa, at 

 den engelske Blokade af Sjælland blev skjærpet for hver Dag. 

 I en Efterskrift en cliiffres tilføiede han, at der var bleven udspredt 

 et Rygte om, at Napoleon havde skrevet til Kongen, at han ikke 

 behøvede det danske Troppekontingent; men dette kunde ikke 

 forholde sig saa, da det var sikkert, at Korpset var stillet til Mar- 

 schal Davousts Raadighed ; den inden dette Korps herskende Aand 

 var ellers meget slet, da man var misfornøiet med den for det 

 bestemte Anvendelse. 



Vid.-Selsk. Forh. 1877. 3 



