CHBISTIANIA VIDENSK.-SELSK, FORHANDL. 1 87 7. NO- 13. 



5 



at der for Gravitationen kunde være nogen dybere Grund at søge, 

 ikke Newtons Meninger, men kun sine egne; Newton antog tvert- 

 imod selv, at man ikke kunde slaa sig til Ro med Gravitationens 

 Lov, men at en høiere Aars ag rimeligvis endnu maatte existere 

 af den Art, at den vilde kunne videnskabeligt forfølges. 



Atter igjen har imidlertid Tvivl været reist med Hensyn paa 

 hans virkelige Opfatning af disse Spørgsmaal; og der er saaledes 

 forøget Opfordring til at forsøge at udfinde, hvad den store Tæn- 

 kers sande Mening eller hans Meninger til forskjellige Tider herom 

 har været. Navnlig bar Zollner i Indledningen til sit Værk „Prin- 

 cipien einer elektrodynamischen Theorie der Materie, Leipzig 1876," 

 søgt paany at hævde, at den tidligere Opfatning af Newtons Syns- 

 maader var den ene korrekte. Og som meget vægtige Argumenter 

 herfor anføres: at det var endnu, mens Newton levede, at Cotes 

 udgav hans Principia, anden Udgave; at han i den Anledning stod 

 i stadig Brevvexling med ham, og at man ikke vel kunde tænke 

 sig, at han (Cotes) i et saadant Punkt skulde fuldstændig have 

 misforstaaet sin Lærer og Mester, eller kunne have tilladt sig at 

 udtale Meninger, der stode i aabenbar Strid med den berømte 

 Forfatters, han paa denne Maade bistod. 



Jeg har nedenfor søgt, for en ikke ringe Del benyttende ogsaa 

 det Zollnerske Værk, at sammenstille, hvad der efter Principia, 

 Opticks og Brevvexlingen med Bentley er os bekjendt vedrørende 

 Newtons Forhold til Spørgsmaalet om en Fjernvirknings Existence 

 eller ei. Nye Kilder har jeg derunder ikke kunnet benytte; jeg 

 har kun tilsigtet at tilveiebringe større Klarhed ved at samle paa 

 ét Sted og i kronologisk Orden endel af de vigtigste Bevissteder. 

 Idet jeg deraf har søgt, saa vidt gjørligt, at udfinde hans egne 

 Meninger betræffende dette dunkle, men fundamentale Punkt, har 

 jeg fremfor alt troet ikke at burde lade mig under Fortolkningen 

 binde af en forudfattet Ide om, at han nødvendig til enhver Tid 

 skulde om disse Ting have tænkt nøiagtig ens. 



Newton har altid udtalt sig med stor Forsigtighed. Og som 

 fordomsfri Tænker har han ikke villet videnskabeligt fastslaa, hvad 

 ikke endnu var videnskabeligt bevist. Den Art Konsekventse 



