6 



C. A. BJERKNES. OM DEN NEWTONSKE NATUROPFATNING. 



besad han tilvisse ikke, der bestaar i ufravigeligt at bevare visse 

 bestemte Meninger og Forestillinger om Ting, hvorom intet sik- 

 kert vides, og aaa logisk at forfølge dem med alle Videnskabens 

 Midler. 



Naar derfor i den følgende Fremstilling, hvor ikke blot hans 

 Opfatning af Kraftens Væsen omhandles, men tildels ogsaa hans 

 Naturforestillinger overhovedet, meget vil forekomme, der viser os 

 eller synes at vise os den store Tænker som vaklende i sine An- 

 skuelser, saa maa dette ikke nødvendig eller overalt henføres til en 

 synkende Aandskraft. Vistnok for en ikke ringe Del maa det til- 

 skrives kun vor ufuldstændige Kundskab, hvorved de forbindende 

 Mellemtanker ikke komme til sin Ret; thi ikke blot mellem 

 Cotes's Udtalelser og enkelte Steder i Principia er der, efter Ord- 

 lyden at dømme, en Modstrid, men selv inden et og samme Værk 

 som Opticks forekomme Ytringer, der meget vanskeligt synes at 

 skulle kunne forenes. Neppe er det vel antageligt, at en Tænker 

 som han, der saa nøie havde gjennemgransket disse Ting, skulde 

 have været uopmærksom paa saadanne hurtigt efter hinanden føl- 

 gende Modsigelser, om disse i Virkeligheden maatte være reelle. 



Paa den anden Side, overbevist, som han til visse Tider i 

 det mindste var om Existencen af en dybere liggende Aarsag, som 

 han dog endnu ikke kjendte eller havde kunnet udlede af Fæno- 

 menerne, stiller han en Flerhed af Muligheder mod hinanden; 

 han hævder ikke udelukkende en enkelt. Fortrinsvis var han jo 

 den kontemplative og til det yderste nøiagtige lagttager, hvis 

 Hovedarbeide ikke saa meget var eller blev at udvikle bestaaende 

 Videnskabsgrene — uden at lade sig opholde af visse Grundfore- 

 stillingers Usikkerhed — som just paa at rydde nye Felter for 

 det videnskabelige Arbeide. Og denne Gjerning udføres vel sjel- 

 den af andre end dem, der fri for forudfattede Ideer prøve alle 

 Forudsætninger, selv dem der forekomme Tiden som de største Pa- 

 radoxer, men som ogsaa anvende den samme strænge og samvit- 

 tighedsfulde Forsigtighed ved at forkaste som falskt, hvad der fra 

 Fortiden foreligger og har vundet Hævd, som ved at antage let 



