12 



C. A. BJEEKNES. OM DEN NEWTONSKE NATUKOPPATNING. 



Del den Slutning, at dette formidlende Agens ikke kan være noget 

 materielt. Da ubesjælede, døde Legemer ikke kunne indvirke paa 

 hverandre uden gjensidig Berøring, slutter han til Existencen af et 

 immaterielt Væsen, der er de gjensidige Bevægelsers Aarsag. 

 „Ganske saaledes forholder det sig nu med den gjensidige Gravi- 

 tation eller Attraktion efter vor nuværende Sprogbrug; den er en 

 Virksomhed, en Energi eller en Indflydelse, hvilken rumlig adskilte 

 Legemer udøve paa hverandre gjennem et tomt Rum uden nogen- 

 somhelst ef f luv i a eller Uddunstninger eller et andet materielt 

 Medium, gjennem hvilket hin Indflydelse bliver fremledet eller 

 overdraget. Denne Kraft kan derfor ikke være en Materien ibo- 

 ende og væsentlig Egenskab, og naar dette ikke er Tilfældet, saa 

 følger heraf med største Klarhed, — da hin Egenskab hverken er 

 afhængig af Ro eller Bevægelse, hverken af Delenes Form eller 

 Stilling, — hvilket alt er de Omstændigheder, gjennem hvilket 

 Legemerne opnaa deres Forskjellighed, — at hin Kraft aldrig 

 kunde gaa over paa Materien uden at være den indplantet eller 

 indaandet af en immateriel og guddommelig Magt." 



Om ogsaa heri delvis ligger udtalt Meninger, der ere i fuld 

 Overensstemmelse med de Newtonske, forsaavidt Tingenes sidste 

 Aarsager ikke ere at søge i noget materielt, men i en styrende 

 guddommelig Magt, saa er det dog mere end tvivlsomt, hvorvidt 

 Bentley tillige har forstaaet Newton ret, forsaavidt angaar de nær- 

 mere Aarsager for den mellem Materiens adskilte Dele raadende 

 hemmelighedsfulde Kraft. Med Bestemthed at forkaste ef f lu v i a, 

 Uddunstninger eller andre materielle Media, ved eller gjennem 

 hvilke Tyngden muligvis skulde virke eller overføres, er ikke i 

 Overensstemmelse med, hvad der herom læres i Principia, endnu 

 mindre med den Forklaring, Newton selv forsøgte i sit nys om- 

 handlede Skrift. Og denne Slutning kan derhos ikke uddrages af 

 Newtons Ord i hans Breve. 



Han indrømmer dog Læseren Frihed med Hensyn paa sin 

 Opfatning af disse Aarsagers materielle eller immaterielle Natur 

 og holder sin egen Mening derunder forsigtig tilbage. Men lige- 

 overfor det Øiemed, der af Bentley tilsigtedes, og ligeoverfor 



