CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1 8 7 7. NO. 13. 15 



paa Forhaand vistnok være al Sandsynlighed for, at Udgiveren af 

 hans Hovedværk ikke kunde have tilladt sig at udtale Anskuelser 

 i væsentlig Strid med dem, han selv har hyldet. Men, som man 

 tidligere har seet, er der ogsaa Grunde til at antage, at Newtons 

 Meninger have undergaaet Forandringer. 



Det tør overhovedet være vanskeligt at forene disse Udtalelser 

 med de vigtige Steder i Principia selv, hvori Newton, om ogsaa med 

 Forbehold, har ytret sig betræflende Gravitationens Natur og Aar- 

 sag. Hertil kommer endnu, at det almindelige Scholium, hvormed 

 Principia slutter, og hvori Meninger fremsættes, der synes at 

 maatte staa i den bestemteste Modsætning til de af Cotes udtalte, 

 først er bleven tilført netop i denne af Cotes besørgede Udgave, 

 der udkom i 1713. Grundtrækkene til dette Scholium har paa 

 den anden Side, efter Brewster, foreligget allerede i et Manu- 

 skript af Newton fra Tidsrummet mellera 1687 og 1698 eller dog 

 affattet før 1702; og her gjør han, efter den engelske Biograf, med 

 Hensyn paa et ætherisk Medium en Opfatning gjældende, der som 

 nævnt er diametralt mod sat den, han tidligere havde havt, 

 og som han senere atter gjenoptog i sin „Opticks". 



Hvorvidt de her forekommende Vanskeligheder og tilsynela- 

 dende Modsigelser kunne løses ved et mere indtrængende Studi- 

 um af det paaberaabte Manuskript og de Newtonske Tankeretnin- 

 ger overhovedet, skal lades uafgjort. Er der virkelig Overensstem- 

 melse i visse Grundtræk med det berømte Scholium, saa synes os 

 ingen Strid med Hensyn til Newtons egne Meninger at være for- 

 haanden. Men sandsynligere er det, at de gradvis ændredes, og at 

 Cotes repræsenterer dem paa et noget tidligere Tidspunkt. 



Eiendommeligt er det forresten, at Newton selv ikke besør- 

 gede anden og tredie Udgave afsin „Principia", med overlod dette 

 til fremmede. At han omkring disse Tider ikke længer var i Be- 

 siddelse af den høie Aandskraft, der tidligere udmærkede ham, 

 kan være sandsynligt nok, om end Historien om hans midlertidige 

 Sindssygdom rimeligvis er urigtig. Brevene til Bentley ere dog 

 et Vidne om, at ialfald den gamle, gjennemtrængende Tænkekraft 

 endnu ikke var udslukket, og denne Brevvexling fandt Sted netop 



