10 



HASS REUSCH. 



[No. 7. 



Alfred Getz fundet tilsvarende bergarter og i dem monograptus 

 cnf. convolutus, monograptus Halli (?) Barr. og en rastrites (Alfr. 

 Getz. Graptolitforende skiferzoner i Det trondbjemske. Nyt. 

 Mag. f. Naturvd. XXXI. s. 31). Følger vi nu profilet videre 

 estover, finder vi, at en udbredt bergart er den, som Horbye og 

 senere Kjerulf har kaldet lersten. Den er grønlig og graalig, 

 finkornig til tæt L for det blotte oie, har et jordagtigt brud og 

 viser ingen eller utydelig skifrighed. En tidligere undersøgt 

 varietet (sidste side i „Merakerprofilet") viste sig under mi- 

 kroskopet at beståa af feldspat, tildels tydelig tvillingstribet, 

 hornblende og en del epidot. Et par andre varieteter vil omtales 

 i det følgende. Benævnelsen lersten for denne bergart, der ikke 

 indeholder nogen mineralogisk bestanddel, der kan henføres til 

 „ler", maa naturligvis kun betragtes som et „nom de guerre". 

 Meget vil kanske engang blive at henføre til forandrede tuffer. 



E-o. Fra Meråker station har jeg gjort en afstikker mod 

 sv. til Nustad. . Omtrent 700 m. fra stationon rager op en 

 klippe af en dioritisk bergart; ellers forhersker her skifrige, 

 for øiet tætte, grønlige bergarter med fald i vestlig og vnv.-lig 

 retning; man har etsteds nær jernbanelinjen forsøgt at bryde 

 tagskifer. Ved broen over elven nær Nustad har man en med 

 sin skifrighed temmelig steilt vestligt hældende finkornig, grøn- 

 lig bergart opfyldt med porfyrisk indsprængte smaa feldspat- 

 individer (presset diabas?). Nær gaarden Fossen staar en skif- 

 rig bergart af muskovit og et finkornigt hvidt mineral, rimeligvis 

 kvarts; fald af skifrighed og sandsynligvis ogsaa lagning 60° 

 mod vest. Ved at den hvide bestanddel tildels optræder i tem- 

 melig rigelig mængde, og, som det synes, tydelig feldspat indgaar 

 i blandingen, faar bergarten undertiden noget gneisagtigt ved 

 sig. Herfra østover mod Egbergan passerer man lidt mørk, 

 tyndskifrig lerskifer. Kalkstenen ved Egbergan strækker sig 

 ikke lige hen til elvebredden. Over det nivåa, hvor man skulde 

 soge den, er blottet graalig grøn lersten med tykskifrighed, og 

 hoist sandsynlig ogsaa lagning, hældende omtrent 30 o mod v. t. n. 

 Kalkstenen skal heller ikke findes mellem jernbanen og elven. 

 Jeg forsøgte at forfølge kalkstenen ved Egbergan 2—3 kilo- 



