12 



HANS REUSCH. 



[No. 7. 



tykkelse indimellem. Lagningen hælder i vestlig retning under 

 en liden vinkel, nemlig 10 o til 20 o. Skifrigheden hælder der- 

 imod en ganske anden vei, nemlig (hvor den er mest fremtrædende) 

 15o mod nord. Som ellers almindeligt er skifrigheden meget 

 mere udpræget i lerskiferen end i de sandstenagtige lag. 

 Samme bergarter har man ogsaa i skjæringen nærmest i e. for 

 rigsgrænsen, bergarten har her et gronligt skjær over sig; skif- 

 righedens forskjellighed fra lagningen er ikke fremtrædende. 



m. De ovenfor nævnte „lersandstenagtige" lag fra skjæringen 

 nærmest i vest for grænsen viser under mikroskopet intet sand- 

 stenagtigt. De sees at være mere finkornige, end man efter 

 deres ydre skulde formode. En væsentlig del, maaske er 

 kalkspat, hvorfor bergarten ogsaa bruser livligt for syre. Den 

 vigtigste bestanddel, som er vandklar, er, da tvillingstribning 

 flere steder iagttages, kanske væsentlig plagioklas. Mere under- 

 ordnet optræder smaa skjæl af muskovit og en kloritisk bestand- 

 del. Ogsaa smaa rutilsøiler bemærkes. Porfyrisk indsprængt i 

 forholdsvis store individer forekommer lappede kloritindivider, 

 der gjerne i det indre omslutter en kjerne af brun biotit, hvoraf 

 kloriten er fremgaaet. Lerglimmerskiferen indeholder mindre 

 af kalkspat og mere af muskovit end den uskifrige bergart, 

 hvem den forresten ligner. 



De samme bergarter som i første skjæring i vest for rigs- 

 grænsen har man ogsaa i anden. Herfra er følgende tegning. 

 Lagningen er utydelig; man ser veksling mellem en grønlig- 

 graa, skifrig og en dermed nærtstaaende uskifrig, finkornig berg- 

 art. Denne „lersten" viste sig selv under mikroskopet finkornig. 

 Man erkjender i den finskjællet klorit og muskovit, dertil en 

 kornig vandklar substans (feldspat). Porfyrisk indsprængt ligger 

 biotitindivider og svovlkisterninger. De enkelte lags tykkelse 

 er mest paa 1 til 10 cm. Lagningen, der paa figuren sees 

 omtrent i profilsnit, falder mod nv. 25 o. Skifrigheden hælder 

 derimod under en liden vinkel i nordlig retning (paa figuren, hvor 

 de skifrige lag er antydede med skraffering, fra betragteren). 

 Mellem a og a gaar en spalte, efter hvilken der har fundet en 

 forskydning sted. Det 80 cm. brede parti ved A er rimeligvis 



