26 



HANS REUSCH. 



[No. 7. 



bergart. Indesluttet i denne iagttager man et omtrent 200 m. 

 bredt belte af en hvidagtig, granulitisk bergart med en vel ud- 

 præget fladt i nordostlig retning strygende grovstænglig struk- 

 tur. Nærmere indved kalken er der et lignende omtrent 100 m.. 

 bredt gneisagtig udseende belte. Kalkstenen i bruddet er om- 

 kring 50 m. mægtig og falder i eno.lig retning eller staar 

 nogenlunde lodret; den er graalig hvid og mest middelskornig. 

 Indleiret i den forekommer graa og grenlig lerglimmerskifer, 

 der viser en omtrent vandret gaaende stængelstruktur. Skiferen 

 indeholder tildels tenformige eller langstrakt linseformige knoller 

 af kalken, der gjerne maaler 1 til 5 cm. i tversnit (længde- 

 dimensionerne er parallele med den indesluttede bergarts stæn- 

 gelstruktur). Man kunde haabe, at disse knoller skulde være 

 levninger efter koraller, men struktur efter saadanne eftersøgtes 

 forgjæves. Jeg forfulgte kalkstenleiet omtrent 300 m. i sv.lig 

 retning. Det fortaltes mig, at det ikke skulde strække sig 

 længere; ganske sikker er jeg dog ikke herpaa. 



E-o. I nnø.lig retning vandrede jeg langs efter kalken indtil 

 Ejstenstad. Mægtigheden er vel neppe nogensteds synderlig 

 større end ovenfor angivet. Der har her været drevet flere 

 (8 ?) brud. Nogle af dem er rimeligvis meget gamle, da tjeldets 

 overflade i dem er adskillig forvitret. I de nordligste brud synes 

 sprækkerne ikke at være fuldt saa talrige som længere mod syd. 

 Tildels er kalkstenen breccieagtig sammensat af hvide kantede 

 stykker, der sammenkittes af en graalig varietet. I denne fore- 

 kommer lerglimmerskiferhinder, hvorved modsætningen til de 

 iliggende stykker yderlig fremhæves. Umiddelbart i nord for 

 husene paa Ejstenstad har man fremdeles kalk; den synes her 

 .at ligge temmelig fladt.. 



