1890.] GEOLOGISKE IAGTTAGELSER FRA TROND HJEMS STIFT. 33 



skifere rimeligvis granulit og nærstaaende. Langs foden af fjel- 

 det har man i ethvert tilfælde granulit; denne er dels lysfarvet 

 og da sandsynligvis kun bestaaende af feldspat og kvarts, dels 

 forurenet, antagelig med en kloritisk substans, og samtidig mere 

 skifrig. Faldet af skifrigbeden er fladt mod onø. Vestenfor 

 granuliten (fremdeles dog paa den herværende dalsænknings 

 ostside) træffer man granit. 



Naar man under den videre vandring nordover nærmer sig 

 Fiskaaen, bør man lægge mærke til dalsiden i nord for Fisk- 

 aaen (eller noiagtigere i den vestlige del af Sylskaftets sydvest- 

 skraaning). Der tegner sig her i gruset afsatser som vand- 

 rette linjer langs efter fjeldsiden. Den underste linje vil 

 jeg anslaa til at ligge omtrent 80 m. over dalbunden; den 

 næste kommer omtrent 20 m. derover; endnu hoiere sees spor 

 til en tredie. Flere smukke morænevolde strækker sig tvers 

 over dalen i v. for Syltjern. Sydsiden af Fiskaadalen er be- 

 dækket; de nedramlede stene viser, at fjeldet her bestaar af 

 smaakornig, tykskifrig dioritisk bergart rig paa hornblende. 

 Denne samme bergart er det, man gaar over, naar man fra 

 dalens bund stiger op ad den bratte skrænt til Storsylens top. 

 Hvor man bar anledning til at bemærke skifrigheden i den 

 nedre del af skraaningen, sees den at hælde omtrent 20° mod 

 ono. Uafhængig af skifrigheden er et sprækkesystem, hvorefter 

 fjeldet gjerne løsner i flager; sprækkerne hælder omkring 45° i 

 vestsydvestlig retning. Hoiere oppe sees den utydelige skifrig- 

 hed at være svævende. 



Om selve Storsylens top, 1710 m. o. h., noterede jeg, at den 

 dioritiske bergart ikke viser tydelig skifrighed. Ved nøiere 

 betragtning sees antydning til en henflydende, smaakruset 

 lagning i tynde floer. Allerøverst ved varden er der en 5 til 

 10 m. bred, nogenledes jevn flade; denne er en del af en noget 

 bugtet eg, som strækker sig mod nv. (og senere gaar over i 

 Sylskaftets eg). Paa eggens nordostside er der en stupbrat 

 skraaning ned til en skrænt med bræ. Ogsaa til den anden side, 

 der hvor man er kommet op, gaar det, som anført, brat ned. 

 .Mod sydøst for varden kan man ikke gaa mange skridt, før 



Vid.-Selsk. Forh. 1890. No. 7. 3 



