38 



HANS REUSCH. 



[No. 7. 



tage den for kvarts; men ved noiere eftersyn opdager man 

 spalteflader af feldspat, ofte tvillingstribede ; tildels er berg- 

 arten hornstenagtig; den benyttes til veifyld. Man vandrer 

 herfra over en liden elveslette og finder saa paa østsiden af 

 broen over Lødolja et omtrent 200 m. stort granitparti. Ved 

 broens vestlige ende iagttages en smule klorit- og kvartsferende 

 biotitskifer, dernæst omtrent 300 m. videre frem en granitagtig, 

 smaakornig bergart. Saa vandrer man over en elveslette forbi 

 Tydals kirke, til man ved broen over Væla træffer middelskornig, 

 glimmerfattig granit. Man er nu kommen ind paa rektangelkart 

 „Selbu'"s omraade; det sidst behandlede veistykke fra Grabak- 



Indeslutninger i granit. 



volden til Tydals kirke maa, som antydet, eftersøges i det syd- 

 vestlige hjørne af bladet „Essandsjø". En afart af den sidst 

 omtalte granit er opfyldt med indeslutninger, der i størrelse og 

 form ligner nødder eller valnødder og yderst bestaar af biotit- 

 skjæl, medens det indre udgjøres af granit. Nu gaar man om- 

 trent V2 km. over en temmelig smal elveslette og har saa indtil 

 henimod Græslivold dioritisk bergart, mest uskifrig, men under- 

 tiden ogsaa skifrig med skifrigheden hældende i vestlig og syd- 

 vestlig retning; tildels sees ogsaa strækningsstruktur, saaledes 

 et sted, hvor den iagttoges at hælde omtrent 40 mod sv. 

 Fjeldet er gjennemsværmet af pegmatitiske gange, der undertiden 

 er pressede og viser parallelstruktur. Paa den sidste km. i 0. 

 for Græslivolden har man bedækket terræng. l j% km. i v. for 

 gaarden gaar man over dioritisk bergart med granitiske aarer. 

 Saa vandrer man omtrent IV2 km. over torvmyr, som sikkerlig 

 lader sig anvende; et sted dukker op lidt diorit. Der, hvor 



