46 



HANS REUSCH. 



[So. 7. 



fremtræder allerede ved anvendelsen af den undre nikol alene y . 

 er, at epidotens seileformige individer tildels er gule, thuliten& 

 derimod altid rede, naar seilernes længdeudstrækning er lodret 

 mod lysets svingeplan. Jeg skal forresten ikke gaa neiere ind 

 paa forskjellen mellem de to mineraler; man finder dem beskrevne 

 iRosenbusch: ,,Hulftabellen u , tab. III, b og andre steder. Neden- 

 staaende figur oplyser om, hvorledes den thulitsten, som mest 

 forhandles, ser ud i mikroskopet. Til venstre sees en karakteri- 

 stisk tvilling af piemontit. I kvartsen opdages hist og her (ikke 

 fremstillet paa figuren) væskefyldte blærerum med selvbevægelig 

 libelle. — Et præparat forfærdiget af en merk rosenred varietet 



Thulitsten. 



af thulitstenen indeholdt ingen kvarts. Piemontiten fremherskede 

 her for thuliten og var mere finkrystallinsk end i det afbildede 

 præparat. — Dette samme var tilfældet i et præparat af en 

 strakt varietet. Saavel kvartsen som epidotgruppens mineralkorn 

 var hos denne anordnede i striber. Inden kvartsstriberne saaes 

 igjen flere steder langagtige individer; tildels var disse opdelte 

 i mindre korn med en meget nærliggende optisk orientering. 

 De enkelte kvartskorn viste helgende udslukning. 



m. En varietet af thulitstenen har et temmelig broget ud- 

 seende af hvidt, redt og grent. Det hvide er finkornig kvarts 

 med noget feldspat; det rede er piemontit og almindelig epidot; 

 den grenne bestanddel er straalsten. Under mikroskopet iagt- 



