1891.] 



NORSKE OLDSAGER I KØBENHAVNS MUSEUM. 



11 



gende i sten gravne bogstaver: Her ligger Sigurd Jorsolefar, 

 med store latinske bogstaver, som han vil mindes. På denne 

 sten, der var reist tæt til muren, var paa det ene hjerne oventil 

 et stykke udslået, hvoraf man kunde slutte, at det var skeet 

 ved en ved kongens hoved nedfalden sten eller ved sted af en 

 stok-ende. Gennem samme hul kunde man kige ind i graven, 

 og da vedkommende havde kun små hænder, vovede han at 

 fele sig om derinde, hvor han da mærkede en hel hob friske og 

 uribbede gåsefjer (vel af en pude) ved siden af hovedet, som 

 han maatte vende og dreie paa mange slags vis, indtil han 

 endelig kunde få det ud, skendt han derved skurede huden af 

 sine knogler; men da hans hest imidlertid var kommet hen til 

 kirkevæggen, måtte en videre undersegelse udstå til en anden 

 leilighed, til næste forår, når han igen mente at ville komme 

 der, da han nu dengang meget hastede hjem. Ham var forvist 

 bleven sagt, at høisalig statholder Giildenlove havde til hensigt 

 at underkaste de kongelige ben en nærmere undersegelse og i 

 den anledning allerede havde givet biskop Rosing forelebige 

 ordres, og at det var statholderens agt paa Hovedeen at opbygge 

 et skent kapel eller lidet hus om kongernes ben, og at hans 

 heie excellence havde givet Rosing ordre derom at begynde. 



Videre meddeler vedkommende, at han i et lidet stykke af 

 en hollandsk gazette fra Brugge i Flandern havde seet, at 

 munkene der i et abbedi udenfor byen holdt en meget kostbar 

 procession med konge i Norge Sigurd Jorsalafarers hoved, som 

 de skulde have givet over 6000 gylden for. Sligt exempel 

 havdes i nogle munke fra Nantes, som omferte et stykke af et 

 hakkebræt i sterste stas, hvor St, Olaus stod udhugget på, af 

 et forlist skib. Forevrigt henstiller vedkommende til herom at 

 skaffe nærmere besked ved reisende. 



Den omtalte hovedskalle, der mentes at hidrere fra kong 

 Sigurd Jorsalafarers grav i St. Halvards kirke, af hvilken nu 

 forlængst ethvert spor er borte, blev mange år fer 1800 (når 

 vides ikke så neie) nedsendt til det kgl. kunstkammer i Keben- 

 havn, hvorfra den senere kom til det oldnordiske museum sam- 

 mesteds og i 1867 ved kammerherre Worsaaes omsorg blev 



