1891.] Aristoteles: Axhjvafov QoXiTsfa. 5 



af archonterne skede efter rigdom og ædel byrd, og af disse 

 toges nu medlemraerne af Areopagos. Derfor er dette embede 

 det eneste, som er vedblevet at være paa livstid indtil nu." 

 Meningen synes efter ordlyden klarligen at være den, at da de 

 embeder, hvis indehaver efter endt funktion gik ind i Areo- 

 pagos, vare livsvarige, saa vare Areopagiterne livsvarige. Men 

 dette er jo en umulighed. I ethvert fald oplyses ikke om, hvad 

 der foranledigede oprettelsen af dette raad ved det tidspunkt, 

 da det efter denne fremstilling forst blev muligt — nemlig 

 da konge- eller archont-værdigheden blev ti-aarig, og hvorfor 

 man da lod sig neie med et saa særdeles faatalligt raad, som 

 dette maatte blive — og det et raad, hvis ^medlemmers tal ei 

 var normeret, hvad ellers altid var tilfældet i de ældre tider. 

 Heller ikke oplyses det, hvorledes det samme raad noget 

 efter, da archonterne bleve 9 og vare aarlige, kunde undergaa 

 en saa enorm kvantitativ forogelse og alligevel bevare karak- 

 teren af det samme raad. Beretningen hos „Aristoteles" taaler 

 imidlertid ikke kritik. Den beror paa en forvexling af de 

 tidligere tider med de senere, da Areopagos besattes med de 

 afgaaede archonter. 



Cap. 8 fortæller endvidere om Areopagos, at det besatte 

 embederne, indtil Drako fratog raadet denne magt og overdrog 

 den til folket (o: hopliterne). Denne efterretning er høist utro- 

 lig og mangler enhver analogi, eller rettere, den strider imod 

 enhver analogi i den antike tid. Altsaa: Areopagos valgte 

 embedsmændene og disse igjen besatte Areopagos — en fuld- 

 stændig cirkel. 



Kilden til denne opfatning er aabenbart at soge i c. 31 

 (p. 87), hvor det fortælles om de 400 f s raad (a. f. Chr. 411), 

 at det skulde udnævne de hoieste embedsmænd. 



Men dette raad var en revolutionær og ephemær foranstalt- 

 ning. Forf. har nu aabenbart sluttet som saa: De 400 f s raad 

 var en mægtig institution (saa længe den vårede), og Areopagos 

 var i sin tid en mægtig institution, og saa har han overført paa 

 det gamle raad, hvad han vidste var en del af den senere insti- 

 tutions magt. 



