1891.] 



aeistoteles: AOiqvauov LJ0AlT£''a. 



7 



tender o. 1. og ikke efter penge, var grunden selvfølgelig den, 

 at penge ei vare saa almindelige, at de vare brugbare som maal 

 for formuen og grundlag for skat. At nu pengeansættelse, 

 der betegner et mere fremskredet stadium af oekonomisk udvik- 

 ling, anvendes under Drako, og at Solon gaar tilbage til det 

 mere primitive, o: til at ansætte formuen in natura uden at 

 mecltage formue i rede penge, er ganske utroligt — ikke at tale 

 om, at inddelingen af borgerne efter census, der indfertes af Solon 

 senere, ogsaa nævnes før ham, saa at det nærmest ser ud, som 

 om forfatteren tænker sig denne inddeling af borgerne som 

 borende til den oprindelige forfatning. Fremstillingen her 

 strider mod de oekonomiske love, foruden at være confus og 

 ufuldstændig. Den fortjener saaledes ikke mere tiltro, end om 

 en geograf vilde fortælle os om en flod, der udsprang t. e. i 

 Sydfrankrige og først gik op ad Pyrenæerne paa den ene side og 

 saa ned ad samme bjerg paa den anden side. Den samme for- 

 virring raader i forfatterens fremstilling med hensyn til valg af 

 embedsmænd. Lodkastning og valg vexler — som det synes — 

 rent vilkaarligt (Ken. p. 59 a). At strategerne have en 10-dob- 

 belt census sammenlignet med archonterne, uagtet en af archon- 

 terne — Polemarchen — endnu aar 490 f. Chr. var strategernes 

 overordnede, og at forf., som det synes, antager 10 strateger før 

 Clisthenes o: før de 10 phyler blev indført, nævner jeg kun en 

 passant. 



Men hvad der er mest besynderligt efter denne fremstilling 

 er, at efter Drakos reform endnu den Soloniske kunde være 

 nødvendig. Almuen o: folket, havde nemlig opnaaet alt væsent- 

 ligt. De gav love og besatte de embeder, som forvaltede 

 lovene — ogsaa de 400's raad — , og de udgjorde, efter fremstil- 

 lingen her, statens kjærne og indehavde dens magt. Nogen 

 „stasis", o: splid mellem adel og almue, kunde der saaledes ikke 

 blive spørgsmaal om, da den sidste allerede havde al magt 

 og havde det apparat i sin haand, hvorved lovene paa regel- 

 mæssig maade kunde forandres. 



At de to klasser, pentakosiomedimnoi og hippeis tilhørte 

 adelen, d. v. s. vare bestemte til at optage eupatriderne o: den 



