1891.] 



Aristoteles: AOiqvauov [JoV.Tefø. 



9 



samlingen og de 400's raad. Myntforandringen havde, efter 

 fremstillingen her, intet med Seisachtheia at gjere. Det bliver 

 altsaa uklart, hvad Solon egentlig udrettede, uden at udslette al 

 gjæld, og dette var en momentan foranstaltning og i sig ikke 

 nok — især i den form, hvori dette her fremstilles — til at 

 retfærdiggjore hans ry for politisk visdom. 



Der har muligens foresvævet forf. et raisonnement af føl- 

 gende art: „Politiske reformer kunne ikke afhjælpe oekonomiske 

 og sociale ulemper; disse var det nu, som fremkaldte Solons 

 reform." Disse oekonomiske misligheder opkom imidlertid ikke 

 pludselig efter Drako. Det var et onde af langsom væxt, det 

 egentlige onde. Hvad stilling tog da Drako til dette onde? 

 Saa han ganske bort derfra for at møde et politisk krav, som 

 ikke existerede, eller som, om det var forhaanden, dog stod i 

 anden række! 



Eesultatet af dette bliver saaledes, at forf. gjor sig skyldig i 

 en grov anachronisme ved at tillægge Drako, hvad der tilkom- 

 mer Solon og ved at statuere en forfatning i tiden før Solon, 

 som først efter langvarige kampe udviklede sig meget senere. 



Men saa kan man muligens spørge: 



Selv om der her i et og andet er en forvexling og sammen- 

 blanding af det tidligere og det senere, er det saa ikke alligevel 

 muligt, at forf. har ret i sin opfatning af Drako, og at Solon i 

 virkeligheden bør afstaa en del af sit ry til ham? 



Hertil er at svare, at vi som grundlag for vor opfatning 

 af Solon har dennes egne digte og desuden Aristoteles' Politik 

 2. 12 (netop det anfægtede kapitel), der væsentlig stemmer med 

 de Soloniske fragmenter. At udføre dette videre vilde her 

 blive for vidtløftigt — jeg kan henvise til, hvad jeg andetsteds 

 har skrevet derom — . Men et staar fast: at hvad vi i det nye 

 værk faar vide om Solon, strider mod det, som vi ved før, og 

 det efter authentiske dokumenter — nemlig Solons egne digte. 



Disse digte citeres i ikke liden udstrækning af forf. og i et 

 noget større omfang, end vi før havde dem. Det nye er for- 

 resten ikke af stort værd. Det kan saaledes mærkes, at et 



