1891.] Aristoteles: åfbjvafav [Joalt£'!ol. 11 



Hvorledes kunde det gaa til, at Athenerne opfattede 

 Clisthenes som den egentlige skaber af sin frihed og lighed, og 

 at hans reform frembragte en begeistring, der kun har et side- 

 stykke i den franske revolution (cfr. Grote). Dette hverken næv- 

 nes eller forklares her. Forklaringen er sikkerligen at søge i 

 phratrierne, som Clisthenes efter denne fremstilling ikke synes 

 at have rørt. Naar Clisthenes dannede 10 phyler i stedet for 

 4, saa er betydningen deraf klarlig den, at borgernes tal for- 

 øgedes i samme forhold, d. v. s. som 10 : 4. Men phratrierne 

 stod i nær forbindelse med phylerne, og disses forøgelse med- 

 førte ogsaa nødvendigheden af at forøge hines tal. Efter forf.s 

 ovennævnte vage udtryk er to forklaringer mulige: enten at 

 Clisthenes overho vedet ikke rørte ved phratrierne, eller at han 

 tvertimod det princip, han havde fulgt ved phylerne, lod de 

 gamle borgere være i de gamle phratrier og indrettede nye 

 phratrier for de nye borgere. Begge dele er afgjort urigtige. 

 Jeg kan herom henvise til min af handling i „Vor Ungdom" for 

 1887: „Den historiske methode i det klassiske oldtidsstudium". 

 Forf.s fremstilling desavoueres ogsaa af den virkelige Aristoteles 

 i hans Politik, hvor han udtrykkelig nævner, at forøgelse af 

 phyler og forøgelse af phratrier hører sammen. 



Vi gaa over til at se noget nærmere paa forf.s fremstilling 

 af Areopagos i den senere tid. Dette raad bestod, efter nær- 

 værende forf. — som ovenfor sagt -- fra gammel tid, om ikke 

 just fra de ældste tider, og dets væsentligste funktion var efter 

 forf. at passe paa lovene. Vi mærke imidlertid, efter forf.s 

 fremstilling, forbausende lidet til denne virksomhed, saavel under 

 Drako og Solon som i tiden efter Solon. Det høie raad synes 

 overhovedet ikke at have været en faktor i Athens politiske 

 liv, hvormed man behøvede at regne. Hvorledes kan det da 

 forstaaes, at en af statens vigtigste institutioner, efter i løbet 

 af over 100 aar intet livstegn at have givet, efter paa en vis 

 maade at have slettet sig selv ud af Athens politiske liv, paa 

 ny optræder som midtpunkt i en voldsom partistrid, der delte 

 det atheniensiske samfund i to fiendtlige leire og, hvad der i 

 Athen var meget sjældent, endog voldte politiske mord? Her 



