12 



P. 0. SCHJØTT. 



[No. 2. 



trænges en forklaring. Dette har forf. selv følt, derfor heder 

 det i c. 23 pag. 67, at Areopagos atter blev mægtigt efter den 

 persiske krig og forvaltede staten, uden at nogen formelig be- 

 slutning derom var fattet, men fordi det havde skaffet mand- 

 skabet paa flaaden hver 8 drachmer, og derved muliggjort 

 kampen ved Salamis. I sandhed, i flere henseender en liden 

 aarsag til at forklare saa store virkninger! Derpaa forklares 

 lidt nedenfor, pag. 69, at Ephialtes' berevede dette raad den 

 magt, ifølge hvilken det var statsformens vogter! (Pag. 75 

 siges, at Perikles berøvede Areopagos noget af dets magt, uden 

 at det angives, i hvilket forhold den første og den anden magt- 

 forringelse staar til hinanden.) 



Saa fortælles en detaljeret historie, om at Themistokles med 

 sin bekjendte snuhed her arbeidede sammen med Ephialtes. 

 Dette sted er meget interessant og kaster lys over hele værket. 



„Han (d. v. s. Ephialtes) gjorde dette med bistand af The- 

 mistokles, som var medlem af det areopagitiske raad og var 

 under anklage for landsforræderi. Da nu Themistokles vilde, at 

 raadet skulde omstyrtes, sagde han til Ephialtes, at raadet vilde 

 fængsle ham, og til Areopagiterne, at han skulde angive dem 

 nogle, der havde sammenrottet sig for at omstyrte forfatningen. 

 Han førte nu en deputation fra Areopagos did, hvor Ephialtes 

 opholdt sig, for at vise dem de sammenrottede og talte ivrigt 

 med dem. Da Ephialtes saa det, blev han bange og tog, blot i 

 sin chiton, plads paa alteret. Da nu alle saa forundrede herpaa, 

 og derpaa de 500's raad var forsamlet, saa anklagede 

 Ephialtes og Themistokles Areopagiterne, og atter i folkefor- 

 samlingen paa samme sæt, indtil de fik berøvet - dem deres 

 magt." 



Begivenheden henlægges her til 462 f. Chr. Men Themi- 

 stokles forlod Athen i aar 466 (eller før) f. Chr. og vendte ei 

 senere tilbage. Vi ved dette bl. a. af Thukydids ypperlige for- 

 tælling, som ikke lader skygge af tvivl om sin authenticitet. 

 Det faktiske grundlag for fremstillingen hos nærv. forf. mangler 

 saaledes. Men hvorledes kan den da forklares? Jo, vi føres 

 her ind i det literære liv i den senere tid i Athen med dets 



