14 



P. O. SCHJØTT. 



[No. 2 



Jeg har berørt nogle hovedpunkter i forst e afsnit af fore- 

 liggende værk — og dette gaar til c. 29 o: aar 411 fer Chr. 

 Det vrimler her af unøiagtigheder i fremstillingen af Athens 

 forhold, og paa enkelte punkter t. ex. med hensyn til Drakos 

 forfatning og sporgsmaalet om phratierne, befinder forf. sig, som 

 ovenfor paapeget, i direkte strid med en af vore bedste kilder 

 til oldtidens statsvæsen, nemlig den sande Aristoteles, — til 

 gjengjæld korrigerer han en feil hos denne, nemlig i hans Politik 

 2 c. 12 om ridderne som tredie i stedet for anden af de 

 Soloniske klasser. 



Dog er selv i dette afsnit af det fundne værk ikke alt 

 skygge. Der gives ogsaa lyspunkter. 



Der er enkelte notitser af vigtighed, som have sandsynlig- 

 hedens præg, saaledes den ovenfor nævnte om de 10 mænd, der 

 valgtes aar 381 f. Chr. i stedet for archon terne i forvirringen 

 efter Solon, hvad der, som sagt, bestyrker den opfatning, som 

 især af Grote er gjort gjældende om Solons reform, at den 

 havde sin grund i modsætningen mellem adel og almue og til- 

 stræbte en forsoning mellem dem. Ligesaa efterretningen i c. 2 

 om at archonterne var 3 i tallet længe før de sex thesmotheter 

 kom til; dette strider mod den almindelige opfatning, hvorefter 

 de 9 archonter indtraadte umiddelbart efter at embedet var 

 blevet aarligt o: i 683 f. Chr. Denne er nu ogsaa af indre 

 grunde usandsynlig, og jeg har derfor ogsaa et andet sted 

 fremsat den formodning, at der kom en lang periode imellem, 

 hvor archonternes tal var tre. Denne formodning bestyrkes 

 saaledes her. 



Værkets anden afdeling omhandler begivenhederne i Athen 

 fra aar 411—403 f. Chr., og slutningen af samme giver en oversigt 

 over Athens kommunale indretninger i den senere tid. Tonen i 

 fremstillingen er her — eftersom forf. kommer sin egen tid 

 nærmere — en ganske anden og bærer gjennemgaaende i høiere 

 grad end begyndelsen paalidelighedens præg, uagtet selvfølgelig 

 forfatteren heller ikke her kan betragtes som en førsterangs 

 kilde for de atheniensiske forhold. 



I den periode, der afsluttes med den peloponnesiske krig, 



