1891.] Aristoteles: Afhfjvauøv lloÅiTs£a. 15 



var Athen med hensyn til sine institutioner og sin politiske 

 stræben ikke blot en stad, men en stat. Fra denne tid af sank 

 det efterhaanden ned til at blive en kommune — en forandring 

 der forberedtes i den peloponnesiske krig, og som fra aar 338 

 f. Chr. af kan siges at være en fuldendt kjendsgjerning. Dets 

 institutioner fra nu af, har baade i og for sig selv og specielt 

 med hensyn til det maal, vi her forfølger, mindre interesse. 

 Det, vi allerede kar gjennemgaaet af foreliggende værk, frem 

 byder materiale nok til at besvare det i begyndelsen af vor 

 undersøgelse opkastede spørgsmaal om dets authenticitet som 

 historisk kilde og dets krav paa at hædres med Aristoteles' 

 navn. 



Svaret paa disse spørgsmaal vil efter det ovenfor udviklede 

 være givet, og det maa med hensyn til det andet punkt o: om 

 Aristoteles er forfatteren, blive et bestemt Nei. En fremstilling, 

 der lider af saa mange svagheder, kan ikke være af Aristoteles, 

 selv om den ikke. som tilfældet er, foruden at modsige sig selv 

 ogsaa modsagde, og det i vigtige punkter, den virkelige Aristo- 

 teles. At stilen, som udgiveren Kenyon paastaar, er aristotelisk, 

 kan jeg ingenlunde medgive. Aristoteles' stil er saglig og enkel, 

 hans fremstilling ensartet, kompakt, logisk og fast. Her er 

 fremstillingen ujævn og porøs, tildels opblandet med intet- 

 sigende digressioner, der synes anlagte paa at skjule forfatterens 

 mangel paa kjendskab til sagens kjerne. Udtryk som rcaXtv åiay- 

 vuah TTou (!) >£ys'. (p. 29) ere skolemesterudtryk, der smager af grama- 

 tikernes og kommentatorernes tid. Ogsaa sproget viser en senere 

 tids farve. Om dette skyldes forfatteren selv eller muligens 

 hans afskrivere, skal jeg her ikke gaa ind paa. 



Hvis vi for værkets affatning søger en terminus a quo, da 

 har vi muligens en saadan i a. 307 f. Chr., da der indførtes 12 

 phyler istedetfor de clistheniske 10. Forf. synes nemlig at 

 kjende de 12 phyler, som han omtaler ved sin beskrivelse af 

 Clisthenes' reform. Og at denne omtale ikke sker paa slump, 

 synes endvidere at fremgaa af hans beskrivelse af strategernes 

 valg. Dette foregik (pag. 57) efter phyler (de 10); senere (pag. 

 149) udenfor phylerne — (££ otTtavTuv) — ; at han ogsaa 



